NETFLIX UVÁDÍ
...ve Francii je dnes teplo.
Překoná červen roku 2018 rekordní teploty z června 2017,
což je už druhý nejteplejší měsíc?
Bouřkové aktivity ve Francii budou i nadále pokračovat.
Nejméně ve 31 oblastech bylo vydáno vážné varování před nepříznivým počasím,
a to od Pyrenejí po Francouzské středohoří
a přes centrální oblasti, Horní Normandii a Pikardii.
Noumouké.
Noumouké!
Vstávej.
Vstávej, Noumouké. Je čas. Přijdeš pozdě! Vstávej!
- Spím. - Nebudu se opakovat!
Podívej se na svůj pokoj!
Půjdu ven. Chci, abys byl připravený, než odejdu.
Jinak... Máš pět minut!
Dobré ráno.
Dobré ráno, pane Mirabeau.
Mami, nech to. Nech to na mně. Já to udělám.
Synu...
- Bude to dobré. Inch'Allah. - Dobře.
Prosím, vzbuď bratra.
- Dobře. Hezký den, mami. - Děkuju. Tobě taky, synku.
- Máš pět minut. - Nech mě být.
Ne. Vlez dozadu.
Potřebuješ svézt?
Ne, v pohodě.
Můžu řídit, prosím?
Takže?
Hej. Nekoukejte na něj, idioti.
Noumouké a jeho bratr mi jsou u prdele.
O nic nejde. Strejda měl taky takovou káru.
A?
Brzdíš moc prudce.
Co chceš?
Nic, pane.
- Jsi Fitoussiová, že jo? - Ano.
Vypadáš přesně jako Fawziyah.
- To je tvá máma? - Ne, moje teta.
Jsi dcera Lamii?
Ne, jsem její neteř.
- Samii? - Ne, její neteř.
To je jedno.
Čemu se směješ?
Jsi dcera Hakimy.
Ano, pane, přesně.
Proč mi říkáš „pane“?
Ano, Dembo.
Kdo říká, že mi říkáš Demba? Nejsem tvůj kamarád.
Jenom tě tak škádlí.
Tady máš.
Poděl se s kamarádkou.
Jak je? Vypadáš dobře.
Sedm let...
Kdyby mě chytili za všechno, co jsem udělal...
Vyšel bych ven v bedně.
Sonia mi řekla o tvých zatykačích.
Poprvé jsem vydělal velký prachy s tebou, to nezapomenu.
Před osmi měsíci jsem to zabalil.
Gratuluju.
Co teď budeš dělat?
Znám v Marseille někoho, kdo příští týden doveze 100 kg kokainu.
Stačí ti to jako odpověď?
Jdeš do toho?
Já teď chodím ke zdroji, Abdele.
Ale kdybych něco potřeboval, řeknu ti.
Co je to?
Nepřišel jsem škemrat.
Je tam 10 000 eur.
No, když na tom trváš.
Něco nového o Francisovi?
Kdyby nebyl práskač, policajti by na nás neměli nic.
Už o něm nikdy neuslyšíš.
Tys nikdy nikoho nesejmul?
Prý je to poprvé nejtěžší, protože... nemáš na vybranou.
Ale je to podruhé.
Protože ti dojde, že to v sobě máš.
Chci tě varovat, přijde Sahli.
Tak já půjdu.
Rád jsem tě viděl, Abdele.
Pusťte ho dovnitř.
- Kam si myslíš, že jdeš? - Pusťte ho.
- Co chceš? - Blok.
- Blok? - Jo.
Dech toho učitele smrdí!
Ale na mě byl milý!
Jako by měl v hubě zdechlinu!
Pořád ke mně chodil, aby mi během hodiny radil.
Jo, ale když přišel ke mně, začal jsem dělat potápěče.
Hej, to smrdí!
Vypadni!
Řeknu to na vás.
Takže. Přemýšlel jsi o tom?
- Jo. Ani nápad. - Máš strach?
O čem to mluvíš? Jak se vůbec chceš dostat dovnitř?
Vykopnu dveře. Myslíš, že si řeknu o klíče?
Nech to být. Jestli nás chytí, bude mít brácha problémy se Sahlim.
Nechytí! A navíc, tvůj brácha, Demba, by Sahlimu nakopal prdel.
Chceš tu zůstat celé léto?
Já tu nebudu hnít. Musíme vypadnout.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Prosím, posaďte se.
Je mi ctí vás přivítat v této komoře.
Pro más, právníky, to má velmi zvláštní význam.
Budete zde hájit, obviňovat a přesvědčovat.
Dle pravidla
vám nyní odhalím téma debaty
finále řečnické soutěže.
Je stát plně zodpovědný
za současnou situaci na předměstích ve Francii?
Vy budete souhlasit, slečno Crevecourová.
Objasníte zodpovědnost státu
za v situaci na předměstích.
Děkuji, pane.
Takže, pane Traoré, vy s tím budete nesouhlasit.
- Děkuji. - Musíte být víc než přesvědčení.
Musíte být přesvědčiví a výřeční.
Budou vás hodnotit na základě těchto dvou kritérií.
Můžete se zde porozhlédnout.
Uvidíme se za dva týdny.
Děkuji, pane.
- Hodně štěstí. - Děkuju.
Být působiví bez toho, abychom působili.
Přesně tak.
Viděl jsi ho obhajovat?
Ne, nikdy.
Měl bys. Hodně se naučíš.
Bezpochyby.
Co říkáš na to téma?
Inspirativní. Mám hodně, co říct.
Nevadí ti, že hájíš stát?
Měl bych být proti státu, protože jsem vyrostl na předměstí?
Trochu klišé, přiznávám.
Myslíš, že je stát zodpovědný za všechny problémy předměstí?
Vskutku, pane.
Předneste argumenty, madam.
- Co, teď? - Ano.
Žaloba!
Otázkou je, pane, kdo je stát?
Stát nejsou lidé.
Stát jsou ti, co nám vládnou.
A nejčastěji jsou bílí a zámožní.
Ti, kteří nám vládnou,
jejichž katastrofální politika vůči lidem žijícím na předměstí
a posměšná slova
rozdělila Francii vedví.
Obhajoba!
Říkáte, že stát jsou ti, kteří nám vládnou.
Ale ti, kteří vládnou, byli zvoleni těmi, kterým vládnou.
Nebo absencí jejich hlasu.
Pokud jsou ti první zodpovědní,
proč by měli ti druzí být výjimkou?
Omluvte mě.
Slyšení bude pokračovat. Děkuju.
Šetři si energii na finále, budeš ji potřebovat.
Mluv za sebe.
- Troufalý. - Realistický.
Kdy vznikl Mezinárodní trestní dvůr?
- V roce 1998. - Ne, v roce 2002.
- Římský statut MTD byl přijat... - Sedmnáctého července 1998
a vstoupil v platnost v roce 2002, kdy byl ratifikován.
Přesně tak.
Problém je v tom, že od svého založení MTD zahajoval pouze procesy
proti africkým vůdcům. Sám se diskreditoval.
Hej! Pozor!
Ne tvůj mobil, tvoje kniha!
Pokračuj. Musím se věnovat dětem, ano?
- Neuvěřitelný! - Není to moje vina.
Čekal jsem 40 minut na vlak.
- Samozřejmě, je to... - Chyba státu, přesně.
Nedělám si srandu, Soulaymaane.
Upřímně, sama to nezvládnu.
To už je potřetí tento měsíc.
- Už tu jsem. Usměj se. - Zpomal.
Bez ostatních dobrovolníků nevydržíme.
Chci, abys chodil včas. Ano? Vezmi si francouzštinu.
K vašim službám.
- Ahoj, děti. - Ahoj.
Ahoj. Soulaymaane, mám problém.
- Nepíše mi tužka. - Dám ti jinou.
Malaku, proč nevytáhneš svý věci?
- Co teď děláte? - Čtení.
Čtení?
Musíte najít chybějící samohlásky a napsat ta slova správně.
- Co je samohláska? - Ve druhé třídě to nevíš?
Co je samohláska, děti?
- Já vím! - Fatou.
A, E, I, O, U, Y.
Ahoj, mami.
Pomůžu ti.
Nech mě být. Znáš mě?
Nech mě být.
Říkala jsem ti, ať mě necháš.
Vypadni z mýho života!
Nechci mít s tebou nic společného.
To je celý!
Je to dobré, mami.
- Víš, kolik je hodin? - No tak, je sotva osm večer.
Pozor na pusu!
Máš čas se flákat, ale ne na úkoly?
Umyj si ruce a pojď se najíst.
Kde je moje lžíce?
Běž si ji vzít sám.
To je dobrý, mami.
Zůstaň sedět. Udělám to.
Ano. Děkuju, synku.
Tvoje budoucí žena bude velmi šťastná, když se o ni budeš tak starat.
Nevím, jestli bych to dělal pro jinou ženu.
Nesmysl.
Jsi gentleman, víš, jak mluvit s dámou.
- Že jo, Noumouké? - Jop.
„Jop“, a co ty?
- Co? - Najdeš si hezkou, krásnou ženu.
Aby se starala o tvou nebohou matku.
Slibuješ?
Noumouké.
Vidíš někde servírku?
Aicho!
Zmlátil jsem ho, že chcal krev!
Jsi impulsivní. Buď opatrný.
Nebudu se ve 35 válet!
Víš, co se říká. Co Číňani vymysleli střelný prach.
- O čem to sakra mluví? - Jak je? Majide. Dembo.
- Pohoda. - Hej, Jasone Stathame.
Jak je, brácho?
Furt stejně: prachy, sex, násilí, la vida loca.
- Pojďme se najíst. - Ne, nebo tu budu dělat zavíračku.
Víš co,
vídám se s jednou holkou a ona mi brzo padne do pasti.
Pochopí to.
- Tak kolik? - Šest a půl litru.
- Pro mě nic? - Ne.
Další klient řekl, že Sahliho tým chtěl, abys s námi nedělal.
Co má za problém? Jdem na něj!
Já mu brzo nakopu prdel.
Dej peníze Rim a zítra se vrať.
Jasně. Tak zatím, Samire.
- Už půjdu. - Dobře. Zítra ti zavolám.
- Měj se, brácho. - Ty taky.
Neboj. Připravil jsem hostinu.
Máš ráda ryby?
Tak jo, jdeme. Uvidíme se.
Samir dneska zasune!
Nastup si!
Netrefil jsem ho!
Střílel na mě před vlastním domem!
- Před vlastním domem! - Viděl jsi ho?
Měl na sobě kapuci!
Takže to byl Lakdar?
Minulý týden jsem ho zbil a dneska na mě střílí. Že by?
Vezmu si Kalašnikov a všechno to tu rozstřílím!
- Já ty hajzly zastřelím! - Uklidni se.
Nemůžu! Chtěli mě zabít!
Chceš jít do vězení?
Je mi to u prdele!
Mezi deseti lety a kulkou bych si vybral radši deset let.
Dělej, co chceš,
- ale zítra máš poldy na krku. - Budiž.
Dembo, jestli do toho nejdeš, neurazím se.
Ale v téhle branži musíš být připravený zabíjet.
Všichni ostatní jsou.
Řekl jsem, že půjdu!
- Já nevím. - Řekl jsem to?
- Mám hlad. - Jdi do McDonald's!
Cože?
Říkal jsem, ať se najíš tu, tys chtěl McDonald's.
Pokud obyvatelé předměstí myslí, že je stát zodpovědný
za všechny své problémy,
očekávají od státu i jejich řešení.
Ale Stát, který je podle vás tak silný,
nemůže,
nebo možná nechce...
Tak či tak, řešení nám nedá.
Takže co zbývá, kromě...
toho, být stěžující si obětí?
Můžu?
Chceš mě podplatit, abych tě nechala vyhrát?
Ne, navrhuju, abys to vzdala, než utrpíš velkou porážku.
Jako žena jsem si zakázala slovo „vzdát“ už dávno.
Jako černoch z předměstí jsem udělal totéž.
Ale kdybych považoval jen stát zodpovědný za moje potíže...
- Co to děláš? - Usměj se.
Chvilka štěstí než prohraješ.
- Tomu říkám úsměv. - Nech toho.
Můžu to vidět?
Můj výraz!
- Můžu se podívat na zbytek? - Jasně.
- Máš na to talent. - Já nevím, prostě to miluju.
Díky.
Myslím, že budu tvůj talent na něco potřebovat.
Mami!
Můj synu! Jsi tak milý.
- Jak se máš? - Dobře.
Mám ráda, když mě vyzvedáváš.
Ale neměl by ses připravovat na sobotní debatu?
Neboj, mami. Mám ještě deset dní.
- Ale vyhraju. - Inch'Allah.
- Děláš něco? - Nic.
- Nechceš si zahrát fotbal? - Už je to dlouho.
- Zůstaneš? - Jo.
- Dobrá, jdeme. - Jo.
Promiňte, nemohl byste tu hudbu ztlumit?
S kým to mluvíš? Drž hubu a věnuj se řízení!
- Pro ostatní cestující. - Drž hubu!
Parchante! Jen se bavíme a nikdo si nestěžuje.
Meleš sračky. Sedni si, kurva, a řiď!
Ani s ním nemluv.
- Zbijeme jo... - Zkurvysyn.
Myslí, že je nějakej šerif.
Synku! Ztlum to, prosím.
Chovej se slušně!
Co?
Přihraj mi!
Z cesty!
Hej! Vypadni!
Co chceš?
Chceš, abych tě zbil, nebo co?
- Kdo si myslíš, že seš? - Seš mrtvej, kreténe!
- Do toho! - Do toho, Noumouké!
Rozbij mu hubu, Noumouké!
- Přestaň! - Zabiju tě!
Pusť mě!
Vypadni! Kurva!
Já tě dostanu, Traoré, a nakopu ti prdel!
... před námi neklidný týden.
Řidiči kamionů, důchodci a funkcionáři vychází do ulic
na dva velké protesty...
Jsi v pořádku, mami?
Co zase udělal?
Prý narazil do lampy.
A volali mi ze školy, že tam mám přijít.
Já se tak stydím, Noumouké!
Jsi na sebe pyšný?
Půjdu si promluvit s ředitelem...
Aby řekli, že se nestarám o své děti?
Ne, Soulaymaane!
Ne.
Tak tam půjdeme spolu.
Dobře.
Traoré...
Modli se za nás.
Nechť mi Pán dá sílu.
Dělám, co můžu, abych ho vzdělala.
Věřím vám, paní Traoréová.
S ním jsem nikdy problém neměla.
Nikdy jste nevolali. Ale on...
Je na stejné cestě jako jeho bratr. Nevím, co mám dělat.
Prosím, pane,
- aspoň ho nechte dokončit rok. - Chápu, že jste rozrušení,
ale hádal se se studentem a udeřil učitele.
Neudělal jsem to schválně.
Jsi tak hloupý! Nechat se vyrazit dva týdny před zkouškami!
- Jsi pitomej, nebo co? - Nech mě být!
Nech mě být?
Co je to s tebou?
- Vy mě zabijete. - Jsi v pořádku, mami?
Hej, Lawmane! Pojď dál.
Ne, spěchám, Samire.
- Jak to jde? - Žiju.
- Dobrý, ne? - Neboj se, Lawmane.
„Na mě je potřeba armáda!
Myslíš, že mě zabiješ dvěma kulkami?“
Dembo? Můžeme si promluvit?
- Jak je? - Musíš si promluvit s prckem.
Co provedl?
Vyhodili ho ze střední.
Uhodil učitele. Musíš si s ním promluvit.
- Já se ve škole jen rval. - O to mi jde.
Musíš si s ním promluvit, chová se jak ty.
„Chová se jak já?“
Tohle s mámou rádi říkáte.
Když je dobrej, je jako ty, a když to posere, je jako já?
Život je o volbách. Bude dělat, co chce.
Tvoje rozhodnutí pomáhá tvořit tvoje rodina a okolí.
„Tvoje rozhodnutí bla bla...“ Dost, šprte.
Proč ses nechoval jako já?
Proč se já nechoval jako táta?
Demba tohle, Demba tamto.
- Když potřebuješ peníze, víš, kde jsem! - Je to jen na školu.
Víš, odkud ty peníze pocházejí.
Je to celé o volbách.
Až na to, že tvoje volba zabila tátu.
- Co jsi říkal? - Slyšels mě.
Moje volba zabila tátu?
- Nemohl tě vidět ve vězení. - Vztáhneš na mě ruku?
- Dembo, co se děje? - Nech mě!
Ztrať se, než tě podříznu!
To myslíš vážně?
Vydrž. Co si myslíš, že děláš?
Zbláznil ses?
Kurva!
Hej!
Hej, ale... Do prdele!
„S grácií:
Pane můj, máte tak ptáky rád,
že se o ně otcovsky starostliv jste stále, jim bydlo skýtáte pro jejich drápky.
Dotěrně:
Pane můj, když kouříte, snad jím tak stoupá k obloze váš tabákový dým,
že křičí sousedi: Kdepak to zase hoří?
Je to blázen! Proč si ze sebe dělá legraci?
Přesně tak. Z řečnického hlediska je ten projev zajímavý.
Co je to rétorika?
Najdi si to.
R-I?
Ne, R-É.
Dej mi to.
„Rétorika je věda a umění projevu mysli.
Slovo je odvozené z latinského rhetorica.
Udělej to sám, když myslíš, že to je lehké.
Rétorika je umění dobře mluvit.
Jednoduché.
- Jednoduché? - Není to složité.
- Opatrujte se. - Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
- Mizím. Liso, díky, žes přišla. - Jasné.
Bylo by skvělé, kdybys se mohla i příští týden.
Budu se chystat do Londýna, ale když budu mít čas, přijdu.
- Dobře, proberte to se Soulaymaanem. - Jo.
- Pěkný zbytek večera. - Díky, tobě taky.
- Ahoj. - Ahoj.
- Do Londýna? - Jo.
Dostala jsem stáž v advokátní kanceláři.
Jedu tam na rok.
- Tak tady bydlíš? - Jo.
- Chceš prohlídku? - Tak jo.
- Dobře. - Opatrně.
Dobře. Počkej.
Tady to je. Moje tajná zahrada.
Chodím sem, když potřebuju pauzu.
To je... něco.
Žil jsi tu dlouho?
Celou věčnost.
Nikdy jsi nechtěl odejít?
Ale kam?
Do Paříže?
Tam bych nemohl žít.
Celý můj život je tady. Můj bratříček. Moje máma.
Nedokážu si představit říct: „Mami, našel jsem byt v Paříži.“
U nás, když opouštíme rodinu, je to, abychom začali další.
- Máš jen jednoho bratra? - Ne.
Mám dvě starší sestry.
Jedna je v Mali. Další v Limoges.
A... mám staršího bratra.
Kde bydlí?
Řekněme, že tak různě.
A co ty?
Já měla ve 13 svůj byt.
U nás opouštíme hnízdo brzo.
- Vážně? - Ne. Bydlím u rodičů.
Ale oni spolu doopravdy nežijí.
Jsou rozvedení?
Možná by měli, vzhledem k tomu napětí. Nechápu, proč to neskončí.
Byla to rušná noc. Jsem skoro venku.
Kdybys mi mohl donést balík uhlí a 35 sáčků náústků...
- Kdyby ses mohl zastavit dnes... - Dembo. Ten kluk je tu.
Jo. Počítám s tebou.
- Nejsi ve škole? - Ne.
Učitel angličtiny... je nemocný.
Co je to?
To udělal Naçim.
Synovec Sahliho. Neboj, nakopal jsem mu prdel.
- On dal první ránu, to je celý. - Neříkal jsem, ať dáš první ty?
Já vím.
Posaď se.
Koukni se na sebe.
- Díky. - Jak to jde, Dembo?
Můžeš mi dát 200 eur, prosím?
To je všechno?
- Proč? - Potřebuju to.
Na co?
Chci koupit nový Air Maxky.
Všichni je mají.
- Já nemám nic. - A to je můj problém?
Není to otázka kolik.
Koukej na ty peníze. Tady jsou.
Vezmi si je.
Když jsem v tvém věku něco chtěl, na nikoho jsem se nespoléhal.
Umím si je sehnat sám.
Tak mi to ukaž. Chceš peníze? Sežeň si je!
Noumouké! Noumouké! Nech toho a pohni sebou!
- Tamhle! - Přestaň řvát!
Opatrně.
Hej, bydlí tu lidi.
Noumouké, přestaň!
- Vím, že to tam je. - Nic tu není.
- Podíváme se jinam. Tak pojď. - Tady to je, hňupe.
Našels něco? Ne!
Kurva jo!
Hej!
Schovej to. Schovej to.
Klid, nikdo tady není.
Chvíli si to nechám.
Na jak dlouho?
Do léta. Ještě nemůžeme utrácet.
Kde to schováš?
Myslíš, že tě ošidím? Rozdělme se.
Rozděl to hned.
- Buď opatrná, nebo budeš mít potíže. - Jo. Chápu.
Sofio, nevíš, co děláme.
- Můžeme jet na dovolenou. - Drž hubu!
Uklidni se a počítej.
Ty mi teď rozkazuješ?
Patnáct tisíc babek každej! Patnáct tisíc babek!
Hej, to je šílený.
Paříž je celkem hezká, co?
Bude mi chybět.
Ty mi taky budeš chybět.
Ty mně taky.
Kdyby to nebyla pravda, řekl bys to?
Jo. Myslím, že jo.
- Lháři! - Ne, je to pravda.
Nejsem lhář.
Kdybys nebyl lhář, byl bys v jiné profesi, ne?
Tak vidíš práci právníka?
Je to o tom vidět fakta z pohledu, který je někdy daleko od reality...
ale věrohodný.
- Víš, přemýšlela jsem... - Co?
Londýn je jen dvě hodinky vlakem.
Šlo by to.
To je pravda.
Promiň, to je můj bráška.
- Ahoj. - Soulayi, kde jsi?
- Nejsem tu. Co se děje? - Upadla. Nevím, co se stalo!
- Máma? - Máma upadla!
- Cože? - Leží na zemi! Kde jsi?
- Volal jsi záchranku? - Ne! Nevím, co dělat!
Uklidni se, Noumouké. Co se stalo?
Nevím, máma upadla a nechce se probudit.
- Byla v pohodě a pak... - Zavolej...
Co? Zavolej koho?
- Zůstaň, kde jsi. Jedu tam! - Jo.
Liso, promiň. Musím jít. Máma má potíže. Promiň.
Jeho holka. Ten hajzl bude každou chvíli.
Ten parchant je tu. Kukly!
Lakhdare!
Jaké číslo pokoje.
Pojď ven. Jsem tady.
Volal jsem ti celou noc, ale šlo to do hlasovky.
Řekni mi, co se stalo.
Měla mrtvici.
Bude v pořádku. Byla to malá mrtvice.
Co je to malá mrtvice?
Mohlo to být horší.
Za pár dní bude venku.
Pojď dovnitř.
- Nech toho, nechce mě vidět... - Dembo!
Chtěla to ona.
- Máš hlad? - Jo.
Já taky.
Jsou tu už jen vejce.
To je fuk. Omeleta stačí.
LISA JAK JE MÁMĚ?
ZA PÁR DNÍ BUDE VENKU. ZAVOLÁM TI POZDĚJI.
Mám sto euro, jestli potřebuješ.
Můžeme jít zítra na nákup.
Kde jsi vzal 100 eur?
Demba mi je dal.
Víš, že máma by ty peníze nikdy nepřijala.
Neboj se. Nějak to vymyslíme. Není to tvoje zodpovědnost.
Zvládneme to.
Komu jsi řekla, že tu mám skrýš?
- Řeklas to někomu! Hledali to tu! - Proč bych to dělala? Nejsem blázen.
Jak věděli, že tu nejsi?
Já nevím. Možná mě viděli odejít s kufrem.
Kde jsou moje prachy?
Co? Kde jsou moje prachy?
To bolí!
Přestaň fňukat!
Bylo tam 30 000 euro. Myslíš, že jsem je našel na podlaze?
Vždycky to můžeš renovovat.
Ale v jeho případě byty pronajímá tak, jak jsou.
- Kolik je nájemné za měsíc? - Čtyři tisíce dvě stě eur.
Je tu jen nájemník, který za šest měsíců nezaplatil,
ale to vám samozřejmě nevadí.
Pokud to není rodina s dětmi.
Co? Chceš tlačit na rodinu s dětmi?
Jestli neplatí, co máme dělat?
Neplatí, nemůžou zůstat.
Tohle nedělám. Nemám zájem.
Já...
- Půjdu. - Dobře.
- Zavolám ti. - Jasně.
Prodáváš drogy celému okrsku, ale nemůžeš vystěhovat ty, co neplatí?
Tebe asi ještě nevystěhovali.
- Od minulýho večera seš divnej. - To s tím nemá co dělat.
Co se stalo, stalo se.
- Jasně. - Vážně.
Máma měla mrtvici.
To jsem nevěděl, brácho...
Měls mi to říct.
Jak jí je?
Je v pohodě...
Kdy se to stalo?
Minulou noc...
- My život vzali, máma o něj málem přišla. - Tak to není.
Hej, Noumou!
- Jak je? - Pohoda.
- Dobrý? - A co já?
- Nemáš pět babek? - Ne, Chicko, prosím.
Hej, dej mi pět babek.
Vždycky po mně něco chceš.
Ano, pět euro... víš, kdo, kurva, jsem!
Já vím! Nechte se, prosím.
- Chceš pět euro? - Jo.
Tady.
Co chceš, Chicko?
- Jak to jde? - Cajk. Ty?
Kam jedeme?
Proč, nechceš trávit čas s bráchou?
Jo.
Půjdeme za mámou a pak někam jinam.
Co děláš? Z druhé strany. Pohyb.
Chodí sem ještě Wors?
Dobrý, chlapi?
Jaqueau!
Tady je ten kluk.
Chceš do ringu?
Můžeš boxovat se Sébastienem.
Nikdy jsem neboxoval.
Máš rád bráchu? Přišel ses jen koukat?
Máš strach?
- Pojď sem! - Strach z koho?
Uvidíme.
- Co má tvůj táta za problém? - Víš, jaký je.
Protože jsi přestal boxovat.
Nepřestal. Vězení mě zastavilo.
Víš, co by řekl?
- Život je... - O volbách.
Přesně.
Boxem nenaplníš lednici.
Já vím. Tamhle.
Pomalu.
Levou rychleji.
Delší úder.
Delší levačkou.
Pořád se hýbej. Nalevo.
No tak, soustřeď se!
Nerozčiluj se, zůstaň v klidu.
Uhýbej úderům.
Vylez z rohu!
Stačí.
Podejte si ruce.
- Soustřeď se. - Dýchej.
Uvolni levačku.
Box je jako život.
Musíš mít strategii.
Vytrvalost.
Sílu.
Zlost a vztek...
nestačí.
Dobře?
Do toho, šampione!
Naučím tě boxovat.
Pojď doprostřed.
Ruce nahoru.
Hýbej se ze strany na stranu.
Dobře. Na špičkách.
To je ono. Doleva.
Odlehči nohy. To je ono. Doleva.
Ruce vzhůru.
Doprava.
Hýbej se.
Ukaž mi levačku.
Ne!
Přestaň skákat,
když používáš levačku.
Nemůžeš zároveň chodit a jíst.
Souhlas?
Sleduj svého bratra.
Pamatuješ si další krok?
Levá, pravá...
Levá, pravá a uhni.
Raz, dva, tři, hák a znova.
Noumouké!
Jo?
- Znáš Chicka? - Jo.
- Býval legendární. - Chicko?
Každý o něm mluvil.
Měl peníze... pověst... ženský.
Každý se ho bál.
Koukni na něj teď. Chápeš?
Vrátíš se na box?
Jo, ale příště mi nedávej skoro profíka!
Tak získáš sílu.
No tak, naskoč.
Já to nebyl.
Jo? Každý to říká.
Dívej se na něj, když mluvíš!
Dívej se na zem.
Vy parchanti.
Zaplatíte za to!
Co?
Nespokojený?
Mluvím s tebou!
Co chceš?
Tři tisíce euro měsíčně nestačí?
Jestli je to jeden z vás, schytáte to!
- Co chceš? - Jen chci koupit.
Vrátím se.
- Co potřebuješ? - Za dvacet euro.
Tady.
- Ten černoch je děsivej! - Drž kurva hubu!
- Zpátky. - To myslíš vážně?
Zpátky!
Odkdy být chudý
vede ke krádežím, pašování a násilí?
A o jaké chudobě tu mluvíme?
Nejistá situace některých předměstských oblastí
je luxusem a pohodlím v porovnání s tím, od čeho předchozí generace utekla.
Shromažďování, nebo nahánění lidí,
nejen černochů a Arabů, ale konkrétně chudých lidí...
do „před“ města, což je základ slova „předměstí“.
Mohl by francouzský stát ignorovat riziko, že by se tam vyvinula paralelní ekonomika?
Možná i paralelní Francie.
Pokud to stát nepředvídal, pak nevládl.
Vládnout znamená předvídat.
Dámy a pánové porotci,
slyšeli jste o městech Establet nebo Joucou?
Jsou to dvě malá venkovská města
se stupněm nejistoty srovnatelným s jejich pařížskými protějšky.
A přitom jste o nich nikdy neslyšeli.
Ta zodpovědnost...
Noumouké, vezmi ten klíč.
Děkuju.
Díky, hoši.
Rád bych citoval argentinského autora, který získal francouzské občanství
v roce 1981, Julia Cortazara, který říká:
„Zbabělost se snaží hodit zodpovědnost, kterou odmítáme, na ostatní.“
Dobrý pane, byl byste tak laskavý a věnoval mi dvě minuty svého času,
abychom probrali senegalské ostřelovače?
To se teď učíš ve škole?
Někteří, jako děda, bojovali za Francii,
protože mu byl slíben plat a občanství.
Jo, ale děda nebyl ze Senegalu, byl z Mali.
Říkalo se jim senegalští ostřelovači,
protože první vojáci byli ze Senegalu.
Ale měli i vojáky z jiných kolonií.
Z Mali, Alžírska, Maroka...
- Potřebuješ něco, mami? - Ne. Díky, synku.
Nejsem postižená...
Hraje si na válečníka, ale... je unavená.
Nemůže se o tebe pořád bát. Škodí to jejímu zdraví.
Měl bys vystudovat.
Kam jdeš?
Do knihovny. Doma se nesoustředím.
Do knihovny?
Noumouké!
- Co to je? - Co?
Ty hadry, ta motorka. Tomu říkáš diskrétní?
Klid. Řekla jsem všem, že to je bratrance.
Tvůj bratranec nemá ani hovno! Jestli tě chytí, vynech mě z toho.
Kam běžíš, hochu?
Nemluvíš francouzsky?
Mluvím francouzsky dost dobře. Nechápu, proč mi tykáte?
- Máš problém se slangem? - Ne s přáteli.
Myslím, že my se neznáme.
Tak se poznáme. Tvoje doklady?
- Doklady, hned! - Mám studentskou kartu.
Podle francouzských zákonů nemusíme být slušní, ale ty musíš mít průkaz.
- Můžeme tě zavřít, víš. - Jestli nemáte, co na práci...
Vidíš, taky mluvíš nespisovně.
Traoré.
Jako Demba Traoré?
- Ano a? - Prohledáme tě.
Zpátky. Nenatáčet.
- Nohy od sebe. - Ujede mi vlak!
- Dělej a ticho. - Nic nemáš?
- Nic. - Zkontroluj mu tašku.
- Můj vlak! Mám hodinu. - Neboj se.
Mám tu jenom knihy. A počítač.
- Má něco? - Nic.
Pusťte ho na vlak. Na.
Stihne to. Tihle běhají rychle.
Utíkej, černoušku.
Říká to před tebou a ty nic neřekneš!
Myslíš, že jsme stejní?
Pojďme.
Ahoj, Soulayi. Hledáš Dembu? Je v kavárně.
Nehledám ho. Pojď sem na chvíli.
Dej mi něco na hulení.
Co? Zbláznil ses?
No tak.
PŘÍCHOZÍ HOVOR: LISA
Jo!
Už je to dávno.
Hej!
Pusťte mě!
Nastup si a drž kurva hubu!
Dopis republice.
Všem těm rasistům a jejich pokrytecké toleranci.
Těm, co založili národ na krvi.
Co teď dávají lekce.
Plenitelům bohatství.
Vrahům Afričanů.
Kolonizátorům a mučitelům Alžířanů.
Tato koloniální minulost je vaše.
Svázali jste svou historii s naší!
Seru na vás, rasisti!
Seru na vaši policii!
Seru na vaše soudce, vaše pokrytectví!
Noumouké!
Ahoj, Soulaymaane. Pojď sem.
Co se děje?
Podívej! Tohle jsem našla v pokoji Noumoukého.
Demba s tím nemá co dělat.
Vstávej!
Pojď sem! Sem, hned!
Ahoj, jak se máš?
- Noumouké to šlohnul Sahlimu. - Co?
Ukradl to.
- Řekl ti to? - Přiznal se, ano.
Musíme to vyřešit.
Jak „my“? Co uděláš ty?
- Máma to ví? - Ano, našla ty peníze v jeho pokoji.
Ten malej idiot!
- Snad si nemyslí, že to má ode mě! - Ví, že ne.
Řekni mu, ať nechodí ven, dokud to nevyřeším.
Dobře.
Špatný den, Nadyo. Jdu pozdě a to je celý.
- Nic jsem neřekla. - Dobře.
- Ahoj, děti. - Dobrý den.
Tak jo, lidi.
Jdeme na to.
Nechápu cvičení A.
Číslo jedna nebo dva?
Číslo jedna, prosím.
Zatím ahoj, Soulaymaane.
Liso!
Co to hraješ za hru?
Celé dny ti volám a ty neodpovíš.
Nedělej, že jsi moje hovory ani zprávy neviděl.
Víš, že máma byla v nemocnici?
Já vím, ale...
To si neuděláš pět minut čas, abys zavolal?
Tohle teď nemůžu řešit.
Řešit co?
Radši to necháme takhle, tebe a mě.
- Nemůžu nic říct? - Čeká nás ta debata.
Nic nového.
Možná bychom se neměli tolik vídat. Jsme moc odlišní.
Vážně? Jak to?
Hele, nedělejme...
Ne, prosím. Řekni mi svoji teorii. Zajímá mě to.
Jsme moc odlišní!
My, černoši a Arabové z předměstí, a vy, malé bílé měšťačky z Paříže. Dobře?
Jsem malá bílá měšťačka?
Takhle mě vidíš?
Ne, ale... Poslouchej.
Vezmi si svý pitomý fotky!
Jsi tak posedlý!
Identifikuješ se jako černoch a bojíš se, že jiní udělají to samé.
Nikdy jsme si nic neslíbili.
Víš, že tvůj malej brácha to fakt posral, že?
- Sahli si bude myslet, žes to byl ty. - Ať si myslí, co chce.
Co to má znamenat?
Být to já, dotáhnu to do konce.
- Já to dotáhnu, když nezaplatíš! - Vidíš, jak mluví?
To mu mám i vykouřit péro?
Víme, jak problémy začínají, ne, jak končí.
Já tu nemám, co získat.
Kolik tam bylo?
- Padesát tisíc. - To říkáš ty!
Padesát tisíc!
Dembo! Zkusíme popojít dál.
Nevěř mu, neplať mu. Přijmi zodpovědnost. Dobře?
Zaplatím 25 tisíc, ani cent navíc.
Za tu holku platit nebudu, to říkám hned.
To už je vyřízený!
Bude pro mě už napořád dělat!
Zabij ji, jestli chceš.
Takže 25 tisíc dobrý?
Jo, ale kdy? Potřebuju je hned!
To už ti došly prachy?
- Zítra pošlu Farida. - V kolik?
- Řekl jsem zítra! - Páni!
Hele, podpořil jsem vás oba.
Nechci, aby mě jeden z vás zradil.
Říkám to, jak to je.
- A já jsem děvka, co? - To je na tobě.
Jo?
- Jestli chceš Sahliho sejmout, pomůžu. - Já vím.
Abdel mi je u prdele. Sejmu ho, když bude třeba.
Abdel mi neublíží.
Držel jsem s ním.
Buď opatrný...
Slyšel jsem, že byl zapojenej do něčeho s klukama z Marseille.
- Je v maléru. - Proč?
Prachy, co jinýho?
Je na mizině. Dávej bacha.
Jeho místo vydělá 10 až 15 tisíc denně. Víc než já, hajzle!
Deset až 15 tisíc denně?
Kolik bylo v Sahliho skrýši?
Třicet tisíc euro.
Přísahám! Třicet tisíc eur. Vzal jsem si 15 a Sofia 15.
Neutratil jsem ani cent.
Teď budeš brečet?
Zmiz!
Ten parchant je tu.
Zůstaň, kde jsi.
Ani to nezkoušej, je tam 15 000 eur.
Řekli jsme 25 000, Dembo.
Bylo tam 30 000 euro a ty to víš.
Vezmi si to, nebo nedostaneš nic!
Co kurva?
- Ty hajzle! - Hni se a vystřelím!
Nastup si.
Sahli, vstávej.
Na co zíráte?
Jak to jde, lidi?
- Jak se vede? - Jo, dobře.
- Viděl jsi Sahliho? - Neboj, na toho kluka nesáhne.
Dobře.
Chtěl jsem se omluvit za to, co jsem řekl minule.
Ani jsem to tak nemyslel.
Neboj, už se o tom nezmíníme.
Farid říkal, žes po něm chtěl jointa. Co se děje?
Řekl jsem mu, ať mlčí.
Myslíš, že by mi to neřekl? Chceš hulit, nechoď za námi.
Zítra mám tu závěrečnou debatu.
Byl jsem ve stresu.
Nepotřebuješ to.
Drž se toho, co umíš.
Už půjdu.
Stav se někdy z mámou. Bude mít radost.
Dobře.
Dobrý večer.
Tématem dnešní debaty je:
Je stát zcela zodpovědný
za současnou situaci na francouzských předměstích?
Souhlasit bude slečna Crevecourová.
Nesouhlasit bude pan Traoré.
Můžete začít.
Emancipace!
E-man-ci-pa-ce!
Můj postoj je založen na principech emancipace a zodpovědnosti.
Její bez pochyby na diskriminaci.
Dne 21. září 1792 byla ve Francii zrušena monarchie.
Dnes se naši místodržitelé, pro tuto debatu zvaní „stát“,
nenachází na zodpovědných pozicích náhodou.
Tito bulimici zodpovědnosti zachází tak daleko, že akumulují funkční období.
A tak zároveň akumulují...
Zodpovědnost.
Dovolte mi dva citáty, mistře Soulaymaane...
Mistře!
O to jsem se neprosil.
Jsem jenom student práv.
Ale příčilo by se mi nazývat tuto osobu „mistře“.
Ne kvůli bolestivé historii mých předků,
kteří byli přes 400 let zotročeni jejími předky.
Je těžké ji nazývat „mistrem“
kvůli žalostné průměrnosti její obhajoby.
Nudná...
opakující se...
a naprosto nepřesvědčivá.
Ale na to musíte přijít sami.
Jaké zklamání!
Je zklamání zjistit, že můj model,
úžasný mistře Soulaymaane, promiňte...
Soulaymaane Úžasný...
je pro něj nudný
a opakující se a nepřesvědčivý.
Nebojím se říct, Velký mistře Soulaymaane,
že jste pro mě okouzlující,
uvažující,
- inspirující, stimulující... - Děkuji!
A mnoho dalších věcí, končících na -ící.
Pokud uznáme stát
jako jediný zodpovědný za současný stav francouzských předměstí,
musíme si uvědomit, že tito lidé věří, že utrpěli předsudky,
a tak musíme zahájit občanskoprávní řízení
a požadovat náhrady.
Tyto takzvané kompenzace budou financovány z Crevecourovské daně.
To je nová daň, známá také jako CVDFS.
Ale co je tato CVDFS?
Dámy a pánové porotci,
CVDFS je kompenzace za pronásledování
a naprostou závislost francouzských předměstí.
Chcete příklad?
Zmeškal jsem vlak
a jdu pozdě na pohovor.
Není to proto, že jsem zaspal o 15 minut. Ne!
Malý úder CVDFS.
Je to chyba francouzského státu.
Liso Crevecourová, nechcete, aby tito lidé převzali řízení.
Vidíte jejich budoucnost jen v podobě dávek v nezaměstnanosti.
Váš způsob omezení jejich snažení a úspěchů.
Potřebujete, aby byli stále zoufalí a pronásledovaní.
Potřebujete, aby vás potřebovali.
Abyste se necítili tak provinile.
Abyste se necítili provinilí kvůli všemu pohodlí, co jste od dětství měli.
Abyste se necítili provinilí, že jste bílí.
„Abychom se necítili provinilí kvůli pohodlí, co jsme měli,“ říká.
Je pravda, že jsme v mnoha věcech odlišní...
My, malí bílí měšťáci z centra Paříže,
a vy, černoši a Arabové z předměstí.
Přiznávám, že jsem nikdy neměla nouzi.
Od narození jsme nebyli ve stejné pozici.
Nic nového.
Narodila jsem se na soukromé klinice.
Klinice, vlastněné mým otcem,
který je tu mimochodem s námi.
Lehce ho poznáte, sedí na židli, pokryté diamanty a rubíny.
Stačilo?
Myslím, že jste pochopili,
že jsem malá bílá měšťačka z centra Paříže.
Soulaymaan z toho nemusí dělat pilíř své obhajoby.
Dámy a pánové porotci, Úžasný Soulaymaan tu před vámi doufá,
že jen to, že ho tu vidíte, dokáže, že sociální mobilita existuje.
Je tím, co Malcolm X nazýval
„domácí negr“.
Nebo to, co jeho komunita nazývá „odměnou“.
Černý navenek a bílý uvnitř.
Páni, ta mu to dává!
Zyed a Bouna...
Ali Ziri...
Adama Traoré...
Všichni přímo nebo nepřímo zabití policií,
ozbrojenou sílou státu.
Jak můžete říct rodinám obětí policejního násilí,
že stát není zodpovědný.
Řekněte Amal Bentounsi, která tu s námi dnes je,
jejíž bratr byl zezadu zastřelen policií,
že stát není zodpovědný za fakt,
že oběti policejního násilí jsou nejčastěji francouzští imigranti.
A že policie v těchto případech...
není téměř nikdy odsouzena... nebo jiné směšné věty.
Pane Traoré, odpověď?
Víte,
nikdy jsem nesnil o tom, že život na předměstí,
deformuje realitu skrze objektiv fotoaparátu.
Předměstí? Znám je.
Bydlím tam.
A pravdou je, že na předměstích je talent...
jsou tam nápady...
je tam inteligence...
jsou tam sny...
Ale život je o rozhodnutích.
Liso Crevecourová,
když dva drogoví dealeři z předměstí
rozpoutají válku z čistě finančních důvodů
a tato válka jednomu z nich vezme život,
je to stát, kdo dal vrahovi zbraň?
Je to stát, kdo dal vrahovi zbraň?
Donutil ho zmáčknout spoušť?
Je to stát, kdo brání tomu, aby se lidé z předměstí usmířili?
Aby se sjednotili?
Aby se nesnažili zlepšit svou situaci?
Nebo chránili mladé, aby nedělali stejné chyby?
Řeknu vám, co jim brání!
Je to chamtivost...
závist...
a naprostá absence toho, čemu říkáme „obecné blaho“.
Protože s chudobou lze bojovat dvěma způsoby.
Solidaritou...
nebo každý sám za sebe.
Je to vždycky otázka volby.
Nyní prosím přejděte k závěru.
Souboje beze zbraní...
Muž a žena s tolika protichůdnými faktory.
Je čas učinit závěr a já se odevzdávám...
obracím se k próze zády.
Pokud se vás mé verše dotknou, probodnou vaše srdce,
nechají vás napospas rychlým backhandem.
Ach, královno hořkosti,
nazývej mě Cyranem.
Kdo je stát?
Vy?
Já?
My?
Náš takzvaný demokratický systém je jen fraška.
Zákon 49.3 a vyhlášky nejsou ničím jiným, než špičkou ledovce.
Stát nejsou lidé,
neboť o vnitřní ani zahraniční politice už dávno nerozhodují.
Nejsem si jistá, že někdy vůbec rozhodovali.
Kdo tady má pocit, že má opravdový vliv na budoucnost této země při volbách?
Svoboda je fakt.
Mám ji. Věřím jí. Velebím ji.
Cílem křivd, já boje se nebojím.
Raději zvednu zbraň.
Nejsem divákem svého života.
Jsem jeho předmětem.
Z nočních můr přežívám, dokud se mé sny nestanou skutečností.
Předkládají nám, nebo snad přikazují,
abychom volili kandidáty ze stejné kasty.
Kteří mají stejnou vizi světa.
Ale tito lidé neplní své volební sliby.
Ti, kteří nás donutili, abychom jim dali moc.
Předstírají, že se dělí na strany a dávají nám na výběr.
Ale tihle tvrdohlaví kariéristé, kontrolovaní finančními giganty,
nemají žádné zábrany v boji o moc.
Má naděje se nese na křídlech mé nebojácnosti.
Má odvaha vyvstává z hlubin nepřízně.
Neohrožený, hrdý se dobrovolně účastním bitvy života.
Přestože bitva podněcuje zlost, nemám žádný soucit.
„Stát“ nejste vy.
Nikdy nepřijmu, že je stát zodpovědný za všechny mé strasti.
„Stát“ nejsou jen ti bohatí.
Přijmout tuto myšlenku znamená přijmout, že jsem obětí tyrana.
„Stát“ nejsou jen běloši.
Přijmout, že jsem obětí, je srovnatelné se složením zbraní.
Pasivní viktimizace je úrodnou půdou pro porážku.
Jen má přítomnost poráží vaši rovnici:
předměstí plus chudoba vede nevyhnutelně do hrobu nebo vězení.
„Stát“ neuznává amplitudu nemajetkové újmy,
která je způsobená teritoriální a, ano, řeknu to, i rasovou diskriminací.
Já, předměšťan s ebenovou pletí, ničím vaše představy.
Bez ironie vám říkám, že mé místo není ve vězení.
„Stát“ jsou ti, kteří společně s médii
dokázali rozdělit naši zemi,
zatímco chladnokrevně manipulovali následky
bez toho, aby se zamysleli nad příčinami.
S tím přichází též zodpovědnost.
Nedám ani vám, ani státu, moc za mě rozhodovat.
Oběť nebo voják, pamatujte, co si volím já.
Je to pravý Traoré!
Bravo!
- Poslyš, Liso, minule... - Nic jsme si neslíbili.
Neměla jsem naléhat.
Mám poslední dobou spoustu problémů.
Přemohl mě stres.
Chápu. Nemusíš to vysvětlovat. Neboj se.
- Ať to dopadne jakkoli... - Zítra odjíždím do Londýna.
Na svou stáž.
- Nevím, kdy se vrátím. - Kdy odjíždíš?
Teď jsem to říkala.
- Zítra. - V kolik?
Ve čtvrt na pět z Gare du Nord.
Přijdu se rozloučit.
Porota se rozhodla. Pojďte.
OSVĚDČENÍ: ŘEČNICKÁ SOUTĚŽ 2018
Traoré, Alhamdulillah.
Hej, Lawmane!
Sedá si k nám! Už jsme společensky přijatelní.
Zvykejte si na to. Brzo budete mí klienti.
Kdybychom tě potřebovali na ochranu před vězením, byli bychom na mizině!
Viděl jsem ho hájit, je dobrej!
- Jo? - Jo!
Dáš si něco k pití?
Nemám čas, musím na vlak. Někdo tam na mě čeká.
Napij se s námi, já tě tam pak dovezu.
Tak jo. Dám si pomerančový džus.
Včera jsi na mě udělal dojem.
- Jo, ale nevyhrál jsem. - Neprohrál jsi.
Byla to remíza. Bylo to těsné! Ani já nevěděl, co si myslet.
Líbilo se mi, co Mirabeau řekl.
Mirabeau tam byl?
Prezident poroty.
A co říkal?
- Máte... - Je to velká ryba!
Právník, co měl naposled hájil. byl z jeho firmy. Je skvělej!
Věřte, nebo ne, v pondělí tam jdu na pohovor kvůli stáži.
Tak jak jsem říkal, řekl...
vy jste ne...
- Tohle je vážný. - Zmlkni! Nech mě domluvit.
Řekl: „Nedali jste nám odpovědi...
ale umožnili jste nám pochybovat o odpovědích, které jsme měli.“
Proč jedeš na nádraží?
- Pamatuješ si mou oponentku z debaty? - Jo.
Jede na rok do Londýna.
Jen se chci rozloučit!
On si užije!
To je blbost!
Nech ho být, je diskrétní.
Soulaymaane, poslyš.
„V téhle zemi musíš nejdřív vydělat prachy.
Jak budeš mít peníze, budeš mít moc.“
„Jak budeš mít moc, budeš mít ženský.“
On to zná!
Myslíš, že bydlím v jeskyni, nebo co?
OZNÁMENÍ O KONKURZU
- Odvezu tě na stanici. - Jo?
- Rim, řekni Samirovi, že odvezu bratra. - Dobře.
Soulayi!
PŘÍCHOZÍ HOVOR: LISA
Dembo? Dembo!
Probuď se, brácho! Dembo!
Probuď se! Dembo! Zavolejte sanitku!
Dembo! Probuď se!
Dembo!
Zavolejte sanitku!
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková
www.Titulky.com