„Ulice Beale je ulice v New Orleans,
kde se narodil můj otec, taky Louis Armstrong a jazz.
Každý černoch v Americe se narodil v ulici Beale,
v černošské čtvrti nějakého amerického města,
ať už v Jacksonu v Mississippi, nebo v Harlemu v New Yorku.
Ulice Beale je naším odkazem.
Tento román pojednává o nemožnosti a možnosti,
o absolutní nutnosti, abychom tento odkaz ukázali.
Ulice Beale je hlasitou ulicí.
Nechávám na čtenáři, aby porozuměl rytmu bubnů.“
Jsi připravený?
Nikdy v životě jsem nebyl na nic tak připravený.
Doufám, že nikdo se nikdy nemusel dívat na své milované
přes sklo.
Musím ti říct...
-Ahoj. -Ahoj.
Alonzo...
Alonzo, my...
Budeme mít dítě.
Už jsme měla zmínit, že nejsme svoji.
Pro něj to znamená víc než pro mě,
ale chápu, jak se cítí.
Fonnymu je 22.
Mně je 19.
Mám radost, Fonny.
Mám radost. Nedělej si starosti.
Řekla jsi to mýmu tátovi?
-Ještě ne. -Řekla jsi to vašim?
Ještě ne, ale o ně si nedělej starosti.
Chtěla jsem to říct nejdřív tobě.
Dítě.
Co budeš dělat?
Budu pokračovat v tom, co dělám.
Budu pracovat do posledního měsíce
a pak se o mě postarají máma se ségrou.
Nedělej si starosti.
A navíc tě odsud dostanu dřív.
Jsi si tím jistá?
Tím si jsem jistá pořád.
Miluju tě.
Taky tě miluju.
Fonny chodil na učiliště,
kde se děti učili vyrábět různé krámy,
jako třeba karetní stolky, klekátka a komody,
co si nikdo nikdy nekoupí.
Ale Fonny tohle dělat nechtěl, tak se zdejchnul
a většinu věcí z dílny vzal s sebou.
Začal pracovat jako kuchař v rychlém občerstvení, aby měl jídlo.
A našel si sklep, kde mohl pracovat na svém dřevě,
a u nás doma byl víc než u sebe.
Všechno bylo tak prosté.
Nauč se tohle, postav tamto,
najdi si práci a dělej ji, dokud tě nepohltí.
Ale Fonny se rozhodl pro úplně jiný přístup.
Našel si něco, co chtěl dělat.
A to ho zachránilo před smrtí, která čekala
na děti našeho věku.
A i když měla různé podoby,
smrt sama byla velice prostá.
Příčina byla taky prostá.
Dětem říkali, že nestojí za nic.
A všechno, co kolem viděly,
to jen dokazovalo.
Ahoj. Jak je, zlatíčko?
Jak na tom je?
Pořád stejně.
Jde to.
Pozdravuje tě.
To je dobře.
Byla jsi u toho právníka?
Dnes ne. Musím tam zajít v pondělí.
Stavil se za Fonnym?
Ne.
Mami?
Ano, zlato.
Mami...
Zpívej, mami, zpívej.
Přines ty hezké skleničky.
-Co s tím chceš dělat? -Co bys tak řekl?
Co je tou zvláštní příležitostí?
Ty jsi pánem domu. Nedělej si starosti.
Ovšemže, madame.
Dobrá.
Zajímalo by mě, na co to je.
Tish moc nenalévej.
Dobrá.
O co jde?
Tohle je svátost.
Ne, nezbláznila jsem se.
Připíjíme na nový život.
Tish čeká Fonnyho dítě.
Pij.
Cítím se... tomu tedy říkám novinka.
Ty si na to maličké nepřipiješ, Tish?
Jak dlouho to trvá?
Asi tři měsíce.
-Jo, to jsem si myslela. -Tři měsíce?
Takže během té doby, co jste si hledali místo k bydlení?
Dobrá.
Tish,
určitě to dítě chceš?
Ano.
A Fonny ho chce taky.
Je to naše dítě
a on za to nemůže, že je ve vězení.
Není to, jako kdyby utekl.
A vždycky jsme byli nejlepší přátelé,
už odmala, tati. To přece víš.
A kdyby ta paní nelhala, už bychom byli manželé...
Tish, to on ví. Ví to.
Tvůj táta to ví. On jen...
Jen se o tebe bojí.
Poslyš, nemysli si, že jsi pro mě zkažená holka
nebo něco podobně hloupého.
Jen jsem se zeptal, protože jsi tak mladá, to je celé.
A...
Neskláněj hlavu, sestro.
Na novorozeně.
Doufám, že to bude kluk.
Tati.
Z toho bude starej Frank úplně odvařenej.
Tish, nebude ti vadit,
když mu to povím já?
Ne, tati. Nebude.
A já bych to ráda řekla jeho ségrám.
Víte co?
Joe, zavolej jim, ať přijdou.
Ne, myslím to vážně...
-Mami. -Je sobota večer.
V té láhvi toho ještě dost zbylo. Není moc pozdě.
Když nad tím tak přemýšlím, bude to tak nejlepší.
No tak, zavolej, ať koukají přijít.
Dobrá, asi máš pravdu, miláčku.
Pozveme je sem k nám.
Dobrá.
Moje sestřička bude mít dítě.
Ahoj, Nipsey Russelle.
Ahoj, jak je? Co děláte? Ahoj, zlato...
-Co bys chtěla? -Chlapce.
-Fonnyho. -Fonnyho.
Hej.
Den, kdy jsem si uvědomila, že je do mě Fonny zamilovaný,
byl zvláštní.
Byl to den, kdy dal mámě tu sochu.
Lila jsem Fonnymu vodu na hlavu
a myla mu záda ve vaně
v době, která se zdá být tak dávno.
Nepamatuji se, že bychom byli někdy zvědaví
na tělo toho druhého.
Fonny mě miloval až moc.
To znamenalo, že nebyla příležitost,
abychom se před sebou styděli.
Byli jsme součástí toho druhého,
naše těla byla propojena
a bylo to pro nás tak přirozené,
že jsme na tělo ani nepomysleli.
A přesto pro mě nebylo překvapením,
když jsem konečně pochopila,
že je tím nejkrásnějším člověkem, kterého jsem kdy viděla.
Někdy jsem v tomhle parku přespával.
Není to dobrý nápad.
Proč jsi přespával v parku?
Bylo pozdě.
Nechtělo se mi domů.
Nechtěl jsem ani budit nikoho u vás.
Ale zařídil jsem si tu místečko.
Chceš se najíst tady, nebo si něco dáš až v centru?
Nebo bys chtěla do kina?
Nebo by sis dala trochu vína,
nebo dortík?
Nebo malé pivo?
Nebo šálek kávy?
Možná se chceš ještě chvíli procházet,
než se rozhodneš?
Pojďme.
Jo.
Víte, že vás vidíme, že ano?
Nekoukej se. Dívej se tamhle.
Že se nestydíte.
-Dobrá. -Dobrá.
Jdu tam.
-Ahoj! -Ahoj.
-Ernestine. -Adrienne.
-Jak se máte? -Slečno Sheilo.
Ahoj, rád vás vidím.
To musím zavolat, abych vás viděla?
-Rád tě vidím. -Ráda tě vidím.
Fonnyho matka mě neměla ráda.
Myslela si, že nejsem pro Fonnyho dost dobrá.
Ve skutečnosti si totiž myslela, že nejsem dost dobrá pro ni.
Na druhou stranu měla možná pocit,
že Fonny si někoho jako já zasloužil.
Mladá dámo.
Tak ty jsi dneska viděla toho mého náfuku?
Ano. Je v pořádku. Pozdravuje vás.
Nejsou na něj moc přísní?
Ptám se tě proto,
že tobě možná řekne něco, co by mi neřekl.
Tajnosti milenců?
Nesnáší to tam, to je vidět.
-A taky by měl. -No tak.
Ale je silný.
Bude v pořádku.
Ale musíme ho odtamtud dostat.
Kdyby četl a učil se, jak měl,
tak by se tam ani nedostal.
-Holka, co ty o tom víš? -Počkejte!
Mám tu gin a máme i whisky,
taky nějaký koňak.
Nemáme tu ale žádný čůčo.
-Snad to dámám nevadí. -„Nevadí“?
Frankovi by to stejně bylo fuk.
Paní Huntová, co vám mohu nabídnout?
Můžu nabídnout kávu, čaj,
zmrzlinu, Coca-colu.
-Coca-colu. -Dojdu tam, mami.
Co takhle zmrzlinovou sodu, paní Huntová?
Já vám ji udělám.
Sheilo, nepůjdeš mi pomoct?
Pojď.
-Panejo! Ten čas ale letí. -Jo.
Neviděli jsme se od té doby, co tyhle problémy začaly.
Ani mi nemluvte.
Lítala jsem po celém Bronxu,
abych našla toho nejlepšího právníka.
Jen se modlím a modlím,
aby Pán přivedl mého chlapce ke světlu.
Jen za to se modlím.
Každý den a každou noc.
A někdy,
někdy mě napadne, že to je možná Boží plán,
aby se můj chlapec zamyslel nad svými hříchy
a odevzdal svou duši Ježíši.
Možná máte pravdu.
Cesty Páně jsou nevyzpytatelné.
To ano.
Může vás zkoušet,
ale nikdy žádné ze svých dětí neopustí.
Co si myslíte o tom právníkovi, kterého našla Ernestine?
Ten kluk, Hayward?
Ještě jsem se s ním nepotkala.
Ještě jsem neměla čas jet do centra.
Vím, že Frank se s ním viděl.
Co si o něm myslíš, Franku?
Je to běloch, byl na právech, má tituly.
Nemusím ti říkat, k čemu to je. Je to k hovnu.
Mluvíš s dámami.
Já vím.
A je to moc vítaná změna.
Jak jsem říkal, je to k hovnu.
Nevím, jestli u něj zůstaneme.
Na druhou stranu, na bílýho kluka není tak špatný.
Je mladý a dravý,
takže není ještě tak k hovnu, jak možná jednou bude.
Tohle se ti pořád snažím říct.
Ten tvůj negativní postoj. Jsi plný nenávisti.
Když dáváš lidem nenávist, tak ti ji vrací.
Vždycky když takhle mluvíš, láme mi to srdce,
protože vím, že můj chlapec je zamčený v nějaké kobce,
ze které ho může dostat jen láska Boží.
Alice, myslím, že Frank nemluvil o nenávisti.
Jen mluvil pravdu.
Já věřím v Boha.
Vím, že mu na mně záleží.
Pane Riversi, co přesně je smyslem tohoto setkání?
Nezavolali jste nás sem jen proto,
abyste sledovali, jak můj otec uráží mou matku.
Proč ne? Je sobota večer.
Těžko říct, čeho jsou naši schopní, když se opravdu nudí.
Možná jsme vás sem pozvali, abychom se pobavili.
Dokážu uvěřit, že jste tak zlomyslní,
ale nemůžu věřit, že jste tak hloupí.
Půjdu zkontrolovat ten zmrzlinový drink.
Pedrocito.
Rád tě vidím.
Jak vám mohu pomoci, senorito?
Omlouvám se, že vaše dnešní společnost je tak nevhodná,
ale s tím bohužel nic nenadělám.
Nikdy jsem Fonnyho neviděla mimo svět, ve kterém jsem se pohybovala.
Viděla jsem ho s jeho otcem a matkou,
viděla jsem ho s námi.
Nikdy předtím jsem ho neviděla ve světě, kde se pohyboval on.
Možná až tehdy jsem si dokázala představit, že budeme spolu,
protože i když se smál a nedíval se na mě,
držel mě za ruku.
Dobrá.
Tish?
Ano?
Nezajdeš ke mně?
Ale už je pozdě.
Není to daleko.
Dobře, Fonny.
Dobře.
Šťastné přistání.
Tady, tati.
Tady máš.
-Hej. -To ti stačí.
Já svolala tohle setkání.
Řekla jsem tátovi, ať vás sem pozve,
abych vám řekla to, co jsem dnes řekla Fonnymu.
Co jsem dnes musela říct Fonnymu...
Fonny bude otec.
Budeme mít dítě.
My dva se spolu půjdeme někam opít.
Dobře.
Jsem rád. Nedělej si starosti. Jsem moc rád.
A kdo bude za to dítě zodpovídat?
Otec a matka.
To si piš, že žádný Duch svatý.
Asi svému smilnění říkáte „láska“.
Já ne.
Vždycky jsem věděla, že budeš pro mého syna zhoubou.
V bibli stojí: „Proto umrtvujte
„své pozemské sklony.
„smilstvo,
„necudnost, vášeň,
„zlou touhu a hrabivost.“
To dítě se zrodilo z hříchu,
a Duch svatý způsobí, že ve tvém lůně seschne.
Ale mému synovi se dostane odpuštění.
Mé modlitby...
-Mami. -Franku!
Její srdce!
Myslím, že bude pořád bít,
ale srdce bych tomu neříkal!
Pomoz mi, pomoz nám. No tak, mami.
Joe, nech ženské, ať se o ni postarají. Pojď!
Josephe, jen jdi. Nepotřebujeme tě tady.
-Dobrá. -Jdeme.
To nic, to je ono.
Franku!
Budeš v pořádku.
To, co jste mi řekla, bylo hrozné.
Byla to ta nejhorší věc, co jsem kdy slyšela.
Otec ji nemusel praštit.
-Je slabá na srdce. -Spíš na hlavu.
Duch svatý ti musel zatemnit mozek, dítě.
Zapomněla snad, že proklíná Frankovo vnouče?
Myslím, že nemáte právo posmívat se víře mé matky.
Nech si ty kecy.
Stydíte se za svoji šíleně pobožnou matku tak,
že nevíte, co s tím. Je mi z vás na nic!
Co si o sobě, vy negři, jako myslíte?
Jen položila jednu otázku.
„Kdo bude vychovávat to dítě?“ Kdo teda?
Tish nemá vzdělání
a Bůh ví, že nemá ani nic jiného.
Fonny nikdy za nic nestál.
Tak kdo bude to dítě vychovávat?
Já, ty vyschlá kundo!
A jestli takhle budeš pokračovat, dám ti co proto.
Adrienne, zlato.
Můžu ti něco říct, miláčku?
Ode dne, kdy jsem poprvé spatřila tvou skvělou maličkost,
musím myslet na tvůj ohryzek.
Zdá se mi o něm.
Nevím, jestli ho chci vyrvat
svými prsty nebo zuby.
A jestli se mé sestry jen dotkneš,
budu se muset rychle rozhodnout.
Jen to zkus.
Já věděla, že nemáme chodit.
Sheilo. Ani jsem nevěděla, že umíš mluvit.
Ernestine.
Pojď, Sheilo. Jdeme.
-Pojď, mami. -Pojď, mami.
Vezmi jí kabelku. Pojď.
Pojď, mami. Mám tě.
Drž ji. No tak, jdeme.
Doufám, že jste hrdá na to,
jak jste svoje dcery vychovala.
Moje dcery si domů nepřivedou žádné parchanty, co budeme živit!
To vím jistě.
Protože je nikdo klátit nebude.
Ernestine.
To dítě, které je na cestě,
je vaše vnouče.
Nerozumím vám.
Je to vaše vnouče.
Co na tom záleží, jak přijde na svět?
To dítě s tím nemá nic společného.
Nikdo z nás s tím nemá nic společného.
To dítě...
-To dítě... -No tak, jdeme, mami.
-Jdeme. -To dítě...
To dítě...
Vezměte si svoje věci!
Odneste si svoje věci.
Neboj se.
Pamatuj si, že patřím k tobě.
Pamatuj si, že bych ti za nic na světě neublížil.
Jen si na mě budeš muset zvyknout.
A máme všechen čas světa.
Drž se mě.
Salowski, hlaste se v kanceláři přednosty stanice.
Ráda tu takhle ležím.
Já taky.
Tohle bylo poprvé.
Věděl jsi to?
Líbím se ti?
Myslím,
když se s tebou miluji,
líbí se ti to?
Prostě chceš, abych to řekla.
-A? -A co?
Proč to teda prostě neřekneš?
Jen vím, že tě miluji.
Paní Victoria Rogersová,
rozená Victoria Maria San Felipe Sanchezová,
prohlašuje, že večer 5. října
mezi 11. a 12. hodinou
byla ve vestibulu svého domu
napadena mužem,
a tvrdí, že to byl Alonzo "Fonny" Hunt.
Výše zmíněným Huntem byla zneužita
nanejvýš extrémním a odporným sexuálním způsobem,
byla nucena podstoupit nepředstavitelné sexuální zvrhlosti.
Nikdy jsem ji neviděla.
Vím jen, že Ir narozený v Americe
odešel před šesti lety do Portorika
a tam potkal Victorii, které tehdy bylo 18 let.
Oženil se s ní a přivezl ji do New Yorku.
Když jí udělal tři děti, tak ji opustil.
Její bydliště je na ulici Orchard.
Jestli znáte New York, tak víte, že ulice Orchard
je od ulice Bank hodně daleko.
Ulice Orchard je sakra blízko East River
a ulice Bank je prakticky v Hudsonu.
Není možné doběhnout z ulice Orchard na ulici Bank,
obzvlášť když máte v patách policii.
Nicméně strážník Bell přísahá, že viděl Fonnyho
utíkat z místa činu.
To by bylo možné, jen kdyby byl strážník Bell mimo službu,
protože jeho rajón je West Side, ne East Side.
Přesto je teď na obviněném, aby prokázal, a to prokázání zaplatil,
že v takovém sledu událostí jsou neshody a je nepravděpodobný.
Dělám, co můžu,
abych ho co nejdřív dostal zase k vám.
Ale to, že paní Rogersová odmítá změnit svou výpověď,
nás dostává do obtížné situace.
-A teď zmizela. -Zmizela? Ale...
Jak mohla jen tak zmizet?
Myslím, že nebude daleko.
Na to rozhodně nemají prostředky.
Ale její rodina ji mohla odvézt zpátky do Portorika.
Každopádně, abych ji našel,
budu potřebovat zvláštní vyšetřovatele a...
-To znamená víc peněz. -Bohužel.
Ale nevrhá to na ni v tom případě špatné světlo,
když si jen tak zmizí? Je to klíčová svědkyně.
Je v tomhle případě jen jedním z klíčových svědků.
Nesmíte zapomenout na strážníka Bella.
To on poskytl směrodatnou identifikaci násilníka.
Bell přísahá, že viděl,
jak Alonzo utíká z místa činu.
Jestli viděl Fonnyho utíkat z místa činu,
tak proč musel počkat a dojít si pro něj do domu?
Počkej, Tish... Abychom si to ujasnili.
Říkáte, že strážník Bell jí pověděl, co má říkat?
-Přesně. -Takže říkáte...
Že se v tomhle případě pravdy nedobereme?
Podívejte.
Kdybych nevěřil v Alonzovu nevinu,
-nikdy bych ten případ nevzal. -Říkejte mu Fonny.
Promiňte?
Říkejte mu „Fonny“.
Když mu říkáte „Alonzo“,
vidím soudce, advokáty, řetězy a...
Vím, že mojí sestře prokazujete laskavost,
tohle je moc nóbl právnická kancelář,
ale jestli to budete dělat, musíte patřit k rodině.
Tak mu říkejte Fonny, prosím.
Chápu.
Trváte na tom, že jste byla s Fonnym
v pokoji na ulici Bank se starým známým Danielem Cartym.
To je alibi.
Ale vaše svědectví, jak asi tušíte,
nic neznamená.
A Daniela Cartyho zatkl okresní návladní.
Ale nedovolili mi ho vidět.
To, co dělají, je protiprávní,
ale Daniel má záznam.
Očividně ho chtějí přimět, aby změnil výpověď a...
Nevím to jistě, ale vsadil bych se,
že proto zmizela paní Rogersová.
Takže udělám, co budu moct.
Jak rychle potřebujete ty peníze?
Už paní Rogersovou hledáme.
Potřebuju ty peníze...
Jak to jen půjde.
Taky budu tlačit na okresního návladního, abych mohl za Danielem,
ale budou mi v tom všemožně bránit.
Neplač. Neplač, zlatíčko.
-Neplač. -Tady.
Tady máš. Otři si tvář.
BLOK A
Ahoj.
Viděl ses s Haywardem?
Jo.
Co se sakra stalo s paní Rogersovou?
Kam sakra zmizela?
Nevím, ale najdeme ji.
Jak ji najdeme?
Pošleme lidi do Portorika.
-Myslíme, že odešla tam. -Ano?
Třeba odešla do Argentiny.
-Nebo do Chile nebo do Číny. -Jak by se dostala tak daleko?
Můžou jí dát peníze, aby odešla kamkoliv.
-Kdo? -Kancelář návladního. To oni!
-Fonny, nemyslím... -Počkat, ty mi nevěříš?
Myslíš, že tohle nemůžou?
Myslím, že tohle neudělali.
Jak seženeme peníze, abychom ji našli?
Všichni pracujeme, každý z nás.
Jo, můj táta pracuje v obchodě s oblečením,
ty děláš v obchoďáku
a tvůj táta na nábřeží...
-Fonny, poslouchej mě. -Co mám poslouchat?
Toho právníka vůbec nezajímám.
Nezajímá ho nikdo!
Chceš, abych tu chcípnul?
Víš, co se mi tady děje?
Omlouvám se, zlato.
Omlouvám se, takhle jsem to nemyslel.
Miluju tě.
To přece víš.
Vím.
A chápu, čím si procházíš,
protože jsem s tebou.
Dávej na sebe tam venku pozor.
Fonny šel právě po Lenox Avenue,
když potkal Daniela.
Fonny!
Čas Danielovi nijak nepomohl.
Pořád byl velký, černý a hlučný.
V 28 letech byl trochu starší než Fonny,
ale už mu pomalu docházeli známí.
Takže se na ulici popadli.
-Jak je, chlape? -Proč se ptáš mě?
Jak se říká o Mount Everestu.
-„Jsi tam.“ -Dej pokoj.
Co to máš za vohoz, chlape?
Hledám si tu práci.
Tak to chápu, jasně.
Jo. Pojď zajedeme k nám.
Dáme si pivo. Tish ti může udělat něco k jídlu.
A i když rozhodně neměl utrácet peníze,
nacpal Daniela do taxíku
a vyrazili směrem k ulici Bank,
kde jsem je nečekala.
Ale nemohla jsem být k Danielovi netečná,
protože jsem z Fonnyho tváře vyčetla,
jak je nadšený, že z kalných vod
svojí minulosti vylovil starého přítele.
Panebože.
Tomuhle rozumím.
Ne, Fonny, myslím to vážně. Rozumím tomu.
To je abstraktní, že jo?
Jako ten černošský...
-Jednou z toho něco bude. -Jo, já vím.
Je to fakt kusanec.
Chci říct, že v tom máš pokračovat.
Tohle... Tohle má váhu.
-Zakouříme si? -Jasně.
Díky, chlape.
Po celé East Side je spousta prázdných podkrovních bytů.
Taky to jsou požární pasti.
A někde ani nejsou záchody.
Takže bys řekl, že najít si takový byt nedá moc práce, že?
Jenže člověče,
tahle země fakt nemá negry v lásce.
Tak moc je nesnáší,
že to radši pronajmou malomocnýmu než negrovi.
Někdy jdeme s Tish společně,
někdy jde ona sama, někdy jdu já sám,
ale je to pořád dokola to samé.
A teď ji ani nemůžu nechat jít samotnou.
Chápeš?
Minulý týden jsem myslel, že jsme podkrovní byt sehnali.
Nějakej týpek jí ho slíbil.
-Dobře. -Ale mě neviděl.
Takže si myslel, že černá holka v centru,
co si sama hledá byt,
-si to s ním rozdá. -Vážně?
Myslel, že mu dělá návrhy.
Tohle si vážně myslel.
Přišla mi to oznámit, celá šťastná a hrdá.
Šli jsme tam a když mě týpek uviděl, tak pochopitelně řekl:
„Došlo k velkému nedorozumění.
„Nemůžu vám ten byt pronajmout,
„protože mi přijede rodina z Rumunska,
„asi tak za půl hodiny a musím jim byt předat.“
Sračky. Řekl jsem mu, že je pěknej sráč.
Jo.
Tak mi vyhrožoval, že na mě zavolá poldy.
Musím vymyslet, jak schrastit nějaký prachy
a vypadnout z téhle země.
Jo? Jak to chceš udělat?
Ještě nevím. Tish neumí plavat.
Ale no tak.
-Jsi v pohodě? -Jo.
Za to můžeš ty.
Hele...
Možná bys mohl odjet nejdřív ty.
To ne.
To bych nemohl.
Moc bych se bál.
Čeho?
Prostě bych se bál.
Bál by ses, co by bylo s Tish?
Jo, bál bych se, co by bylo s námi oběma,
kdybychom nebyli spolu.
Vím, že ti můžu připadat divnej,
ale v životě mám dvě věci.
Mám svůj brousek
a mám Tish.
Bez nich jsem ztracený.
To vím.
Ať už je ve mně cokoliv, já to tam nedal.
A rozhodně to nemůžu dát pryč.
Nevím, jestli jsi divnej.
Myslím, že máš kliku.
Já nic takovýho nemám.
Můžu si dát ještě pivo?
Jasně že můžeš.
-Tady máš, vazoune. -Dobře. Díky moc.
-Jo. -Na zdraví.
Na zdraví.
Právě jsem vylezl z lochu.
Dva roky.
Říkali...
Pořád říkají, že jsem ukradl auto.
Jako měl jsem u sebe trochu trávy,
když mě sebrali, ale já...
Vždyť já ani auto řídit neumím, Fonny.
Ale znělo to o dost líp,
než obvinění z držení marihuany, chápeš?
Mají nás v hrsti?
Mají nás v hrsti.
Vykouřil jsem ti všechny cigára.
Měl jsem poslat Tish pro další.
Sakra. Ty už máš prachy?
-Tady ji máme. -Ahoj.
-Nepotřebuješ pomoct, zlato?
Ne, to je dobrý. Všechno v pořádku?
Jo, jsme v pohodě. Jenom tu sedíme o hladu.
Už na tom dělám.
No tak, Tish. Dělám si srandu.
Naservíruju ti opravdovou specialitu. Ano?
Sundavá si kabát, chlape.
Chystá se na souboj.
Díky, Tish.
Ta je dobrá.
Jak dlouho jsi venku?
Asi tři měsíce.
Bylo to zlý.
Moc zlý. Vlastně je to zlý pořád.
Možná bych se cítil jinak, kdybych něco provedl a chytli mě,
ale... já nic neudělal.
Jen si se mnou hráli, protože věděli, že můžou.
A mám kliku, že jsem vyfasoval jen dva roky, protože...
Jak se tam jednou dostaneš, můžou si s tebou dělat,
co chtějí. Chápeš?
Co chtějí.
A ti jejich psi.
Víš, v lochu jsem pochopil,
o čem mluvil Malcolm a ostatní chlapi.
Ten běloch
musel být ďábel.
Protože to rozhodně nebyl člověk.
O některých věcech, co jsem viděl,
se mi bude zdát až do smrti.
Hej.
To je v pohodě.
Teď jsi venku.
A jsi mladý.
Vím, co mi chceš říct,
a vážím si toho, ale...
Já nevím.
Nejhorší je, že...
Nejhorší je, že tě můžou
tak strašně vyděsit, Fonny.
Prostě
vyděsit.
-Máte hlad? -Jo.
-Umírám hlady.
Tish, asi jsi nevzala žádné pivo, co?
Myslím, že nějaké zbylo.
-Jestli jste ho nevypili. -To nikdy.
Tish, no tak, já...
Tish, no tak. Díky.
Moc ti děkuju, Tish. Vážně.
Nebudu plakat.
Bůh je dobrý. Bůh je velký.
A my mu děkujeme za toto jídlo
a děkujeme mu, že s námi dnes u stolu sedí Daniel.
Všechno jsem to vymyslel. Od koho by ses tohle naučil, Fonny?
Dostaň mě odsud.
Zlato, dostaň mě odsud, prosím!
Vím, že ti teď nemůžu moct pomoct.
Bůh ví, jak ráda bych ti pomohla.
Ale o trápení vím své
a vím, že jednou skončí.
A když tady ležíš, nejsi sama.
Nosíš dítě, přímo tady pod srdcem.
A všichni na tebe spoléháme.
Fonny na tebe spoléhá,
že to dítě přivedeš v pořádku na svět a...
Jsi jediná, kdo to může udělat.
Rozumíš?
Ano, mami.
Dobře.
Nechci, aby to znělo bláhově,
ale pamatuj, že sem tě dostala láska.
A když jsi jí dosud věřila,
tak teď nepropadej panice.
Nepřestávej jí věřit.
Mám tě ráda, holčičko.
Taky tě mám ráda.
Ahoj, Jezabel.
Ségra mi začala říkat „Jezabel“,
když jsem sehnala práci u pultu s parfémy. Říkala...
Jsi cítit jako štětka z Louisiany.
V obchodě mysleli, že je progresivní
vzít na tohle místo barevnou holku.
Stojím za tím pultem celý den,
usmívám se, až mě bolí čelist.
A nejenom staré bílé dámy
si k tomu pultu chodí přičichnout ke hřbetu mé ruky.
Výjimečně se u mého pultu objeví i černý chlap.
A když ano, jeho záměry jsou štědřejší
a vždycky přesnější.
Pro černého chlapa jsem asi něco jako bezbranná sestřička
a nechce, aby se ze mě stala děvka.
A přesto někteří z nich přijdou blíž,
jen aby se mi podívali do očí, aby zjistili, co se děje,
a nikdy si nečichají ke hřbetu mé ruky.
Černý chlap nastaví svou ruku, vy ji postříkáte
a on si hřbet ruky zvedne
ke svým nosním dírkám.
Ale bílý chlap?
Bílý chlap vezme vaši ruku,
zvedne si vaši kůži ke svým nosním dírkám
a tam ji podrží.
Drží ji tam celou věčnost.
Děkuji.
Dobře.
Chceš nejdřív dobrou nebo špatnou zprávu?
Tu špatnou.
Podle tohohle poznám, že jsme rodina.
Dobře.
Špatná zpráva je...
Našli paní Rogersovou, je v Portoriku.
Někdo za ní bude muset zajet a promluvit s ní.
A za to budeme muset zaplatit.
Dobře.
Tak co je ta dobrá zpráva?
Hezky voníš.
Že ji našli, zlato.
Ale jak se dostala do Portorika?
Nemůžu jet do Portorika.
Máma s tátou to neví.
Ještě jsem s nima nemluvila,
protože jsem nejdřív chtěla mluvit s tebou.
Myslíš, že ji opravdu znásilnili?
Sestřičko.
Myslím si, že ji opravdu znásilnili.
A že nemá ani tušení, kdo to udělal,
že by toho muže mohla potkat na ulici
a že by ho ani nepoznala.
Ale proč Fonny?
Protože jí řekli, že je to ten násilník.
A bylo pro ni snazší říct ano,
než si celou tu hroznou věc znovu připomínat.
A co Daniel?
Daniel se za nás může zaručit. Ví, že Fonny byl s ním.
A Hayward s ním bude zítra mluvit.
Možná s ním už mluvil dnes.
Je to děs.
Jo.
Už je to tak.
Ukázal jsi jí ten inzerát, že?
Dobrá tedy, dámo a pane, jsme tu.
Vím, že to teď nevypadá nic moc, ale...
Ale ještě to není hotové.
Musíte si představit, že tu budou zdi,
tady po celé délce a...
Jo, je to tady rozdělané.
Vidíš, Tish, není to hotové. Je to rozdělané.
Fonny, promiň, ale jak z tohohle uděláme domov?
Podívej. Představ si, že tu jsou zdi, ano?
Tady a tamhle.
Nic z tohohle tady nebude.
Budeme mít malý prostor sami pro sebe.
A možná tu budou další mladí lidé, tady
a tamhle, jak komunita.
Jo, komunita. Ano, jistě.
Ale kde budeme vařit
a spát a koupat se? Já jen...
Kde se posadí mamka s taťkou?
Brnkačka.
Tamhle postavím gauč.
Máma, táta, možná i Ernestine.
A postel dám až úplně dozadu,
až ke zdi,
abych na tvojí tváři viděl to hezké světlo při východu slunce.
Některé mé sochy tamhle a tamhle.
Ano?
A co se týká jídla, myslel jsem...
Myslel jsem, že bychom mohli dát stůl přímo sem.
Co myslíš?
Já ti nevím, Fonny.
Pokud jde o mě, chybí nám tu jen lednička.
Ale nechci si ztrhat záda dřív,
než budeme mít vůbec šanci si udělat dítě.
Hej, Levy.
Pomoz mi s tou ledničkou, člověče.
Cože, chceš, abych...
Jo, pojď mi pomoct.
Dobře.
Dobře, zlato, potřebuju, abys nám otevřela.
Otevři, dělej. Dobrá.
-Dobrá. Připraven? -Dobře. Jo, připraven.
-Připraven? -Připraven.
Tři, dva, jedna.
Dobře. Jsi v pohodě?
-Jo, v pohodě. -Dobře.
-Teď pomalu. Opatrně. -Dobře.
Dobrá. Proč se namáhám víc než ty?
Mám to.
Přímo sem. Dobře.
-Semhle? -Jo, semhle. Perfektní.
Dobrá.
Tohle mi teda dalo zabrat.
Jo, mně taky.
Ale co by člověk neudělal pro lásku, Levy.
Amen.
Děkuji za ledničku, chlapci,
ale nezapomeňte na můj sporák.
Jo, jasně.
Pomohl bys mi s tím sporákem, Levy?
-Žádný problém. -Dobrá.
Tohle musíme zvládnout.
Se sousedy si nemusíte dělat starosti.
Dole jsou jen dílny.
A to místo v přízemí je legální.
V čem je ještě háček, kromě toho, že je to požární past?
„Háček“?
Bez urážky, Levy,
ale hledáme už dlouho.
Nevidím tu žádný důvod, proč se chovat ke dvěma černochům tak mile.
Jasně, že nemáme trávu,
ani moc nechlastáme.
Promiňte ty výrazy.
Podívej, pro mě je to jednoduché.
Mám rád lidi, kteří se milují.
Černí, bílí, zelení, fialoví, to je mi celkem jedno.
Prostě šíříme lásku.
-Takže jsi hipík? -Ne.
Neřekl bych do tebe, že jsi hipík.
Ne, já jen...
Jsem prostě jen syn své matky.
To je někdy ten jediný rozdíl
mezi námi a jimi.
Dobrá, tak budeme tedy v kontaktu
a domluvíme se na té záloze, ano?
Určitě.
Určitě, Levy.
-Díky. -Jo.
Jsi připravená?
Nikdy v životě jsem nebyla na nic tak připravená.
Koupím něco na večeři.
Koupím naproti nějaké cigarety.
Co budeme dělat?
Ze všeho nejdřív
si to přestaneme dávat za vinu.
Jestli to neuděláme, tak toho kluka nikdy ven nedostaneme,
protože budeme úplně v hajzlu.
A teď to nemůžeme podělat,
vím, že mi v tomhle rozumíš.
Jo, rozumím.
Ale co s těma penězma?
Měl jsi snad někdy peníze?
-Měl jsi snad někdy peníze? -Ne.
Tak proč si s nima teď děláš starosti?
Nějak jsi je vychoval.
Nějak jsi je nakrmil, ne?
Jestli se teď začneme zabývat penězi,
tak jsme v hajzlu. Přijdeme o děti.
Ten běloch chce,
aby ses staral o peníze.
O to mu přesně jde.
Ale když jsme se až sem dostali bez peněz,
dostaneme se i dál.
O jejich peníze se nebojím.
Stejně jim nepatří.
Ukradli je nám.
Nikdy nepotkali nikoho, komu by nelhali
nebo koho by neokradli.
Já taky umím krást.
A loupit.
Jak myslíš, že jsem vychoval dcery?
Sakra.
A co myslíš, že se stane?
-Co budeme chtít. -To se snadno řekne.
Ne, když to myslíš vážně.
Miluju Fonnyho víc než kohokoliv jiného na světě.
Stydím se, protože to byl...
Byl to vážně kurážný chlapec, který se ničeho nebál.
Snad až na mámu.
Teď je v lochu a ne vlastní vinou
a já nevím, jak ho dostat ven.
Co jsem to za chlapa.
Pro něj určitě jsi chlap.
Miluje tě a respektuje tě.
Něco ti povím.
Tvůj syn je otcem dítěte mé dcery.
Jak tady můžeš sedět a tvářit se, že se nedá nic dělat?
Máme dítě na cestě, chlape.
Mám ti snad dát co proto?
Hele, já znám nějaké finty,
ty znáš nějaké finty.
A jde o naše děti a my je musíme osvobodit.
Takže se napijeme
a jdeme na to.
Musíme rychle vyřídit mraky práce.
Datum Fonnyho soudu se pořád posouvá.
Takže si pochopitelně uvědomuji,
že Haywardovy obavy jsou oprávněné.
Myslím, že ze začátku ho to moc nezajímalo.
Nikdy předtím nevzal podobný případ,
ale jak s ním začal, bylo mu jasné, že něco tu je špatně.
Nezbývalo mu, než se v tom šťourat dál.
Najednou bylo například zřejmé,
že kvůli tomu, jak moc mu na klientovi záleží,
se dostal do sporu s lidmi v rozhodujících funkcích.
Tohle nečekal
a nejdřív byl rozčarovaný,
pak dostal strach a byl naštvaný.
Moc nepomohlo ani to, že jsem mu nevěřila,
Ernestine mu dělala kázání,
máma ho vyčerpávala.
Pro Josepha to byl jen další bílý kluk s titulem.
Fonnyho vlastní proces...
Takže jsem si začala povolovat oblečení
a chodit do práce v šatech připomínajících pytel.
Máma se začala připravovat na cestu
na záchranu Fonnyho duše.
A Joseph a Frank bez uzardění kradli
z doků a obchodů s oblečením,
prodávali horké zboží v Harlemu a Brooklynu.
Nic z toho mi samozřejmě neřekli,
ale já o tom vím.
Vím to.
Děkuju.
Tady ji máme.
Velká jak dva domy.
Určitě to nejsou dvojčata?
Nebo trojčata?
Mohli bychom tvořit dějiny.
Tvůj táta si myslí, že je vtipálek.
Vypadáš dobře, zlato.
Díky, miláčku.
Líp, než kdokoliv tady. Je mi fuk, jak moc ztloustneš.
Kdyby to tak nebylo, bylo by něco špatně.
Až mi tohle povíš, přestanu sem chodit.
Jak se máš, manželi?
Dobře, manželko.
Teď jsi tu. Teď je mi dobře.
Víš, že tě miluju.
Víš, že já miluju tebe.
Ať už se stane cokoliv, se všemi těmi problémy,
víš, že...
Tish! Stráže!
Tish!
Jsem v pořádku.
To je dobré.
Nic mi není.
A ty jsi v pořádku?
Já?
Mně nenakopl žádný trpaslík rovnou do břicha.
Pamatuju si na tu noc, kdy jsme dítě počali.
Bylo to v den, kdy jsme se byli podívat na náš byt.
Líbí se mi roštěnka, co ráda roštěnky.
Hej, roštěnko.
Víš, že mám roštěnky rád.
No tak, čokoládko, usměj se. No tak, zlato.
-Co to sakra děláš? -Do hajzlu!
-Pusť mě! -Fonny, počkej!
Pusť mě!
Fonny!
Fonny.
Co se stalo?
Tamten muž mě napadl.
A kde jsi byl, když měla tady
tvoje holka problém s tamtím mladíkem?
-Byl hned za rohem... -Kupoval jsem cigarety.
Kupoval cigarety.
Je to tak, chlapče?
Není žádný chlapec, strážníku.
Bydlíš někde poblíž?
Jo.
Ulice Bank.
Zatýkám tě.
-Ne! -Za napadení a ublížení.
Ne! Přestaňte!
Ne, nezatýkáte.
Ne, nezatýkáte!
Já ty mladé lidi znám.
Nakupují tady často.
Ta mladá dáma říká pravdu.
Viděla jsem, co se stalo.
Vedete to tady podivně, madam.
Vy mi nebudete říkat, jak to tu mám vést.
Byla jsem na téhle ulici dávno před vámi
a budu tu i dlouho po vás.
Dobře.
Sbohem.
Pojďte.
Uvidíme se.
Možná.
A možná taky ne.
Tish.
Ano?
Už se mě nikdy nesnaž chránit.
Ale ty ses mě taky snažil chránit.
To není to samé.
Podívej.
Nemysli si...
Nemysli si, že nevím, jak mě miluješ.
Věříš, že to zvládneme?
Nemáme peníze.
Ale máme velký hlad.
Budu mít nějaké peníze za pár dní.
„Za pár dní.“
To říkají všichni.
A taky si asi chcete u jídla sednout, že?
Ano, kdyby to šlo, bylo by to milé.
Nech mě hádat. Potřebujete margaritu.
Zase jsi mě dostal.
Začínáme vést poněkud kousavé dialogy,
s tou věcí ve mně.
Kopne a já pustím na zem vejce.
Kopne a konvice kávy je najednou rozlitá po celém stole.
Kopne a parfém na hřbetu mé ruky
mi zhořkne v ústech
a volnou rukou se opírám o skleněný pult tak silně,
že bych ho mohla rozlomit vejpůl.
Buď trpělivé.
Dělám, co můžu.
Prosím.
A pak se zas rozpřáhne jak Muhammad Ali
a já ležím v provazech.
Pojď, zlatíčko. Posaď se.
Udělal jsem ti čaj, ano?
Dobře, hezky pomalu, zlato.
Hezky pomalu, holčičko. Dobře.
Pojď ke mně.
Pojď ke mně, zlato.
Posaď se mi na klín, taťka tě obejme, pojď.
Držím tě, zlato.
Dobře.
Pěkně se zhluboka nadechni, ano?
Dýchej.
Dobrá, to je ono. Držím tě.
Vedeš si dobře.
Vedeš si dobře, zlato.
Máma odletěla nočním spojem do Portorika.
Senora Riversová. Čekáte na mě?
Gin s tonikem.
Díky.
Kvůli čemu mě chcete vidět?
Nejde mi přímo o vás.
Jsem tu za Victorií Rogersovou.
Jsem tchyně muže, kterého obvinili z jejího znásilnění.
O tom nic nevím.
To není pravda.
Přijela jste až sem, abyste mi řekla, že lžu?
Přijela jsem, abych dokázala nevinu jednoho muže.
A budete kvůli tomu Victorii vláčet bůhvíkam a zase zpátky, co?
Už si prožila dost, víc než dost.
Nechte ji být.
Ten muž zemře kvůli něčemu, co neudělal.
Taky ho máme nechat být?
Věříte, že miluji svou dceru?
Abych řekl pravdu, nemůžu uvěřit, že máte dceru.
Myslíte, že bych ji provdala za násilníka?
Třeba jste to nevěděla.
Proč jste za mnou přijela?
Nejsem Američan.
Vy... Dovedla jste sem ty právníky, že?
Jen se tu sakra rozhlédněte.
Mám tu svůj malý podnik a Victoria...
Ta se dává zase dohromady.
A nechci, aby zase musela trpět, jasné?
Ne.
Podívejte se na ně.
Myslíte, že vám chci způsobit trápení?
Podívejte se na mě.
Dívám se na vás.
Myslíte, že vám chci způsobit trápení?
Ne.
Tak to vezměte Victorii.
Vezměte jí to a zeptejte se jí, ukažte jí to.
Jsem žena
a vím, co ženy vědí.
Vím, že byla znásilněná.
Ale taky vím...
Vím, že Fonny ji neznásilnil.
Když se ráno máma vzbudila,
Pietro poslal chlapce, který ji měl vzít za Victorií.
Pietro ji dostal na starost,
protože jak jednou někdo řekl o Mount Everestu,
jste tam.
Jak dlouho jste byla v New Yorku?
Moc dlouho.
Děti tam pořád jsou?
Poslyšte.
Moje děti z toho vynechte.
Proč jste se sem vrátila?
Kdyby se to stalo vám,
co byste dělala?
Dcero, byla jsem ženou
dávno před vámi, to si pamatujte.
A vím...
A vím, že za ty lži zaplatíte.
Poslala jste do vězení muže,
kterého jste nikdy předtím neviděla.
Je mu teprve 22, je mladý
a chce si vzít mou dceru.
Viděla jsem ho.
Viděla jste ho při identifikaci na policii.
To bylo jedinkrát, kdy jste ho viděla.
Jak si můžete být tak jistá?
Znám ho celý život.
Jedno vím jistě, paní,
nikdy vás neznásilnili.
Odvedli mě tam
a řekli mi, ať ho vyberu.
A to jsem udělala, vybrala jsem ho.
Ale bylo to...
Stalo se to potmě.
-Alonza jste viděla na světle. -Viděla jsem dost.
Dcero, ve jménu Boha...
Nechte mě.
-Dcero, prosím... -Nechte mě.
-Prosím, poslouchejte... -Nechte mě.
Ne. Nechte mě.
Nechte mě, prosím.
Nechte mě!
Ne.
Kruci!
Sakra.
Jsi v pořádku?
Jo, jsem v pořádku.
Dítě je taky v pořádku?
Dítě taky.
Měl bys trochu nabrat, miláčku.
Bůh buď milostiv.
Mluv nahlas. Neslyším tě.
Poslyš,
musím ti něco říct.
Máma se vrátila z Portorika.
Našla Victorii, ale ta holka zešílela.
Nevědí, kde teď je, takže...
Takže proces možná odloží.
Fonny?
-Fonny? -Nic mi není.
Poslyš, já...
Budu brzo venku.
Vracím se domů, protože jsem rád, že můžu.
Rozumíš?
Víš...
Teď je ze mě řemeslník.
Jsem jako chlápek, co vyrábí stoly.
Nemám rád slovo „řemeslník“. Nikdy jsem ho neměl rád.
Asi ani nevím, co to vlastně znamená.
Ale jsem chlápek, co maká
rukama.
Teď vím, jaké to je.
I kdybych měl jít ke dnu, ale myslím, že teď už nepůjdu.
Vím, že nepůjdu.
Miluju tě, zlato.
A postavím pro nás krásný velký stůl.
A naše rodina u něj bude jíst dlouhá léta.
Neboj se.
Budu brzy doma.
Vracím se domů za tebou.
Chci být ve tvém náručí.
Chci tě mít ve svém náručí.
Budu držet v náručí naše dítě.
Tak to bude.
Neboj se, já...
Vracím se domů.
Chci být ve tvém náručí.
Chci tě mít ve svém náručí.
Budu držet v náručí naše dítě.
Tak to bude.
Ahoj.
Můj malý Fonny.
Držím tě.
Slibuju, že tě budu držet.
Držím tě.
Slibuju.
Slibuju, že tě budu držet.
Pořád nejsme manželé.
Ale po tom všem, co se stalo, na tom nikomu z nás nesejde.
Fonnymu bylo kdysi 22. Mně 19.
Ale ani jeden z nás už není mladý.
Nemůžeme si to dovolit.
Prý musíme žít takový život, jaký nám byl dán,
a žít ho tak, aby naše děti mohly být svobodné.
Den nemá dost hodin ani není tolik soudců na stolci,
aby se projednaly všechny případy proti těmto mužům.
Ta hra se nehraje fér a soudy to vědí.
Proces je jejich právem.
Ale pohřbít vás ve vězení za to,
že nutíte soudce a návladního dělat jejich práci,
na to má soud právo taky.
A tak stejně jako spousta dalších nebožáků
Fonny přiznal vinu.
Podívejme.
Něco pro tebe mám.
Ano?
Nakreslíš něco tátovi? Ano?
Ahoj, chlapče.
-Ahoj. -Ahoj.
Vidím, že máš dost jídla.
No...
Zřejmě nejsem sám.
Jablko nepadá daleko od stromu.
Hej, pro koho to všechno je?
-Pro tebe. -Pro mě?
Kde jsi na to všechno sehnal peníze?
Počkat, ty už máš práci?
Vybíráš na mě sázky?
Řekni: „Dolar na přesné pořadí, dolar na náhodné.“
To neříkej.
Takovéhle věci ho už neuč.
Co to kreslíš, Alonzo?
Jak se vracíš domů, tati.
Ukaž mi to.
Jak jsem mu to řekla,
tak to všude píše.
Na, synku.
No,
nevím jak vy, ale já umírám hlady.
Musíš se pomodlit.
My...
My se musíme pomodlit?
Dobře.
Nechceš říct modlitbu za nás?
Děkujeme ti, Bože,
za jídlo, které se chystáme jíst
a za všechna naše požehnání,
kterých se nám dostalo,
a za mého tátu.
Ve jménu Ježíše, amen.
-Amen. -Amen.
Hej, Alonzo, nechceš mi s tím pomoct?
pro JIMMYHO
www.Titulky.com