Irák. Říjen 2014.
První liják
od doby, kdy ISIS zabral velkou část Sýrie a Iráku.
Asi 30 km od mého hotelu probíhají boje.
Američané opět bombardují.
Přivedl mě sem jeden rakouský vynález.
Cení si ho lidé po celém světě
a leckde ho pomalu uctívají.
I tady v Iráku.
V Rakousku ale příliš známý není.
Obchod se smrtí se odehrává za zavřenými dveřmi.
Kdo glocka neměl nikdy v ruce, považuje ho jen za pistoli.
Pro mě ale znamená mnohem víc. Je výjimečný.
Kdo Glock používá, ví, co je Glock zač.
Jedna z nejoblíbenějších pistolí. Nezasekne se, nezreziví.
Nikdy se nezasekne, nikdy vás nezklame.
Jak ho máte v ruce každý den,
spřátelíte se s ním a nehodláte se ho vzdát.
Vy a já se dnes vidíme prvně.
Třeba se uvidíme ještě párkrát a staneme se přáteli.
S tímhle glockem to mám stejně.
Sešli jsme se asi před hodinou.
Je to stejné.
Čím déle ho používáte, čím déle ho máte nablízku,
tím víc vás přitahuje.
Byla to nejoblíbenější zbraň
překupníků s drogami a lidí spojených s masovým násilím…
…je to gangster.
Jak rád říkávám, karma je děvka.
Nakonec vás bude stát život.
Je to jako v mafii. Můžete se přidat, ale odejít je hrdelní zločin.
Cítil jsem povinnost vás sem všechny sezvat.
Zaprvé svobodu projevu a vyznání,
zadruhé naše právo nosit zbraň.
Poloautomatická 9mm pistole Glock.
Ať se zbraň snažíte pořídit jakkoli,
nikdy nemluvte rovnou k věci.
Zastavte násilí!
Šiřte mír!
Zastavte násilí!
Ve jménu Ježíšově dlí síla.
Zaplavil vojenský a policejní svět roku 1984,
poté co byl uveden rakouskou firmou,
která do té doby vyráběla nože.
Továrna i zbraň se jmenují Glock.
Při sborce zbraně zase
vrátíme zpět hlaveň,
dáme pozor, aby tam byla dobře vložená.
Vezmete pružinu a trochu ji tam zatlačíte,
aby byla zarovnaná se závěrem.
Potom vezmete závěr a dáte ho na spodní rám.
Začnete vepředu, pokračujete až dozadu
a zatáhnete.
Takhle se skládá střelná zbraň Glock.
Náš malý obchod se nachází v Pennsylvánii.
Glock patří k našim nejprodávanějším značkám.
Čím to je?
Dá se snadno rozložit a je hodně spolehlivý.
Patří k nejspolehlivějším a nejméně náročným zbraním na světě.
Vedle AK-47 patří k nejlepším.
Máme subkompakt, kompakt,
plnou velikost a závodní modely.
A taky modely s kalibrem .45.
Máme…
- Ukaž mu ten jednořadý. - Nabízíme…
různé velikosti
všech typů a pětačtyřicítky,
které mají dokonce jinak velký rám.
Má jednořadý zásobník, čili i užší rám.
Tohle je Glock 36.
Kalibr .45.
Proč je Glock v USA tak populární?
Glock používají policisté. Většina policejních oddělení,
včetně Pennsylvánie, má Glock ve výbavě.
Je to jejich služební zbraň.
Je na ni spolehnutí. Když stisknete spoušť, vystřelí.
A vy dva…
- jste byli v Rakousku? - Ano.
Pozvali tam tři skupiny lidí.
Nás jako prodejce.
Pak velkoobchodníka, který nám měl zbraně dodávat.
A taky zákazníka, kterému jsme je měli prodávat.
Jsme z různých koutů země.
A každý jsme s sebou mohli vzít jednoho dalšího člověka
na návštěvu továrny Glock.
Bylo úžasné, jak rychle
tam vyráběli hlavně a závěry.
Měli tam stroj, kam to dávali.
Ten je vyráběl i sám vyndával a chladil…
Všechno bylo mechanizované, ale bylo tam i dost lidí.
Glock měl v továrně spousty zaměstnanců.
A každý, s kým jsme mluvili, vypadal, že je tam rád.
Což bylo vážně fajn.
Mně se tam taky fakt líbily hory. Mají je parádní.
Ferlach, Korutany.
Zde se nachází největší rakouský zbrojařský závod.
Tohle je druhý areál firmy Glock.
První se nachází v Deutsch-Wagramu.
Rakouská armáda vyhlásila na počátku 80. let výběrové řízení,
které inženýra Gastona Glocka
vedlo k vyvinutí dokonalé pistole.
Bez větších zkušeností s výrobou střelných zbraní
se Glockovi v jejich vývoji povedl naprostý převrat.
Jeho pistole udělala z malé rodinné firmy celosvětového zbrojařského hráče
a svého autora učinila jedním z nejbohatších Rakušanů.
Světovou značkou by se ovšem společnost nikdy nestala bez USA
a tamní kultury držení zbraní.
KDYŽ MÁM GLOCKA, TAK TO NA MĚ NEZKOUŠEJ
Vítejte, dámy a pánove, kluci a holky!
Hlásí se vám světově proslulá Hood Life & Hip Hop Tour,
která vás zavede na South Central, do Comptonu, Wattsu
a dalších úžasných míst, která jste mohli vidět v klipech
a ve filmech typuHrozba společnosti, Chlapci ze sousedství,
Training DayneboTvrďák.
Bereme vás tam, protože část těch míst je známá
obrovskou nebezpečností a nevypočitatelností.
A jestli se někdo z dobrých lidí tohoto světa
někde tam ocitne, může klidně zhebnout.
Glock, Glock, Glock, každej koupí ránu.
Kurva, já bych něco sežral.
Myslím, že největší vliv
na povědomí o názvu značky Glock
má v popkultuře rozhodně hip hop, rapová muzika.
Oblíbené značky
se v hip hopu hodně mění. Ta kultura na značkách dost stojí.
Značky oblečení se průběžně mění.
Auta zůstávají.
V hip hopu odjakživa frčí mercedesy.
Populární byl vždycky i Glock.
Za posledních 25 let
najdete v textech tisíce zmínek výrobku té firmy
a názvu značky Glock.
Jmenují se podle ní i písničky.
Desítky písniček a…
Každý den… Já jsem fanda hip hopu.
Poslouchám nový rap a hip hop.
A každý den vyjde písnička,
kde se o Glocku mluví.
Odráží to určitý životní styl,
ve kterém ti autoři vyrůstali,
ve kterém…
je zapotřebí, nebo oni si to aspoň myslí,
mít zbraň, nosit bouchačku.
A tak nosí glocka.
Nikdy bez něj nechoď z baráku.
Dobře, že jsme vzali glocka.
Broknu dávám pryč, půjč mi svýho glocka.
Tenhle druh umění
je postavený na rýmech.
Glock se rýmuje se spoustou fajnových slov:
„lock“, „pop“, „drop“, „cock“…
Chápete a tohle všechno
dobře zní vedle jména Glock.
To slovo má v sobě nějakou sílu.
Popularita glocků má rozhodně i jeden důvod týkající se funkčnosti.
Zažil jsem pár přestřelek a stala se mi už ta nepříjemná věc,
že se mi zasekla zbraň.
Každej gangster,
každej bankovní lupič…
každej, kdo se v těch čtvrtích umí otáčet, ví, že Glock
tě nikdy neposere. A to ti může zachránit kejhák.
Bouchačku mám nabitou, protože fízl má taky glocka.
Co bys dělal ty, do píče? Sejmul ho, nebo se nechal oddělat?
Já sejmul fízla.
Koupil jsem si glocka a koupil jsem ho i kámošům z ulice.
V mém okolí je Glock nejoblíbenější zbraň.
Jak říkám, je to jako koukat na diamant.
I když můžete mít spoustu kamenů, samozřejmě si vyberete krásnej diamant.
On prostě zastíní všechny ostatní zbraně.
Tady je Glock a všechny ostatní jdou stranou, to vám říkám…
A…
lidi klidně odloží Desert Eagle, což je pořádná, ocelová bouchačka.
Sáhnou po Glocku.
Já si pořídil prodloužený zásobník, takže můj glock dával…
myslím, že víc jak 30 ran.
Asi takovejhle zásobník.
Byla ta obyčejná devítka s takhle dlouhým zásobníkem.
Člověče, byl jsem magor, to ti povídám.
Lidi po celých USA a taky v jiných zemích
poslouchají tuhle hudbu, milují tu hudbu
a ona je naprosto zásadně ovlivňuje.
A výrobci zbraní za to nemusí dát ani halíř.
Musí ale předstírat, že ten bezplatný marketing nevidí,
protože vědí,
že zaznívá v kontextu násilí.
Mýmu glockovi se žádnej nevyrovná.
Glock nechtěl být v rapu zmiňován,
poněvadž ho v textech opakovali tak často,
až si lidi začali myslet, že glock je prostě jiné slovo pro zbraň.
A to je pro firmu nejhorší noční můra.
Chtějí, aby se vědělo,
že název a vzhled jejich zbraně je chráněná značka.
Že se Glock liší, že je výjimečný.
Je celý černý, je pevný,
osekaný do nejprostší možné podoby.
Je silný, drsný. Vidíš, co mám. Víš, co to umí.
Nebojím se ho použít.
Když mám glocka, tak to na mě nezkoušej.
Tam a zpátky, pojď.
Teď.
Takhle.
Dívej se na mě. Vrať ji zpátky.
Teď.
Vrať ji zpátky.
Teď.
To je ono! Dobrá práce! A ještě jednou!
Být v gangu…
a nemít zbraň, to je jako být holič bez strojku.
Takže…
gang a zbraně jdou ruku v ruce.
Bez zbraně v gangu být nemůžete, protože zbraň je…
Když neumíte bojovat…
Ale když umíte bojovat…
tak tahle zbraň je víc než život.
Dostane vás na vrchol, nad všechny ostatní.
Zvlášť když s ní umíte zacházet.
Pojď. Raz, dva, tři.
Vždycky jsem chtěl dealovat drogy.
Byl jsem chudej
a dealeři, pasáci a šmelináři se v naší ulici
- projížděli v bourácích. - Hezky, A. J.
Ano, pane.
Ne. Hele.
Takže puberťákovi to připadá jako život…
Nikdy jsem tolik neměl, takže jsem…
chtěl přesně to, co měli oni. Tím jsem chtěl být.
Raz, dva.
Někteří lidé říkají:
„Zbraně nezabíjí. Vždycky zabíjí člověk.“
Tuhle jsem mluvil s člověkem, který zmínil zajímavou věc.
Řekl mi: „V téhle pistoli žije démon.“
Já to měl takhle, když jsem střílel…
S tím démonem netuším, ale já byl v rauši.
Adrenalin vyleze…
tak vysoko, že v něm v podstatě plavete.
Když z té zbraně střílíte…
Ani nevíte… Ani si neuvědomujete, co děláte.
Skoro jako byste vykouřil nějakou travku.
Andělskej prach nebo tak něco.
Na ten zlomek vteřiny, nebo jak dlouho vám to trvá,
jste v rauši.
A čím víc se tím sjíždíte, tím víc roste závislost.
Je to jedna z nejhorších závislostí, do jaký jsem mohl spadnout.
Závislost na střílení.
Hrozba!
Rozhlédněte se. Pouzdro!
Otočte se doleva!
Až řeknu „hrozba“, vykročíme levou nohou.
Připraveni?
Hrozba!
Rozhlédněte se. Pouzdro!
Každý den s sebou nosím Glock 19. A ta zbraň je v podstatě…
Připadá mi jako součást mého těla.
Nosím ji…
pravidelně. Když ji u sebe nemám, připadám si nahá. Je mi…
hodně příjemné mít ji u sebe a vědět o ní.
Už ji mám tak dlouho, že…
je to bez ní nepříjemné.
Někdy třeba i sedím s manželem na gauči,
on mě vezme kolem ramen a řekne: „Zas máš tu zbraň.“
A já na to: „Zapomínám na ni, protože ji nosím pořád.“
Mám ji u sebe 24 hodin denně.
Chytněte vršek, jak jsem vám ukazovala.
Nedávejte prsty k výhoznímu okénku, nebo vás to štípne.
- Takže takhle vzadu? - Jo. Zatlačit a zatáhnout. A pustit.
- Kde zatlačit? - Zatlačte…
- Tadyhle? - …na pouzdro závěru, na spodní část.
A zatáhněte za závěr.
Pusťte.
Výborně.
- Dobře. - Tak, teď je nabitá.
- Dobře. - Náboj je v komoře.
Dobrá. Tady posuňte ruku po rámu trochu výš.
Snažte se nehledat mířidla pohybem hlavy. Pozor na to.
- Dobře. - Natáhněte ruce.
Trochu se předkloňte. Propněte paže.
Víc k sobě. Tak. A zbraň srovnejte s očima.
Myslím, že pistole vyrovná hru
mezi ženou, která měří 160 cm
a váží 50 kilo,
a 140kilovým mužem, který je na nějakých drogách
a chce ji znásilnit, zabít nebo zmrzačit.
Vyrovná to hru. Dává jí to
sílu a vědomí toho, že mu v tom může zabránit.
Nespěchejte. Přitlačte ještě trochu, ještě…
Soustřeďte se jen na zelenou tečku a mačkejte spoušť, dokud nepovolí.
Prst ze spouště.
Povolte, přitáhněte si zbraň k tělu a podívejte se na terč.
- Dobře. Nic moc, viďte? - Cože?
- Ale ano. Jste v červeném poli. - Dobře.
Učila jsem jednu 82letou paní a…
a co jí zemřel manžel,
pes jí vždycky hlásil, když někdo přišel ke dveřím.
A když zemřel i ten pes…
řekla si, že…
nechce dalšího psa, protože chtěla trochu cestovat.
Tak se místo toho rozhodla, že se naučí střílet.
Zeptala jsem se jí, jestli by si chtěla zkusit mého glocka.
A ona povídá: „Jestli myslíte, že to dokážu, tak já to zkusím.“
Pak si hned šla koupit glocka a…
má ho na nočním stolku a…
když někam jede, vozí ho v palubní přihrádce.
Takhle…
Takhle si připadá zase v bezpečí. A já z toho mám skvělý pocit,
že tahle postarší, křehká paní
měla pocit, že se sama neubrání, ale teď je to jinak.
Šest, nula, šest, mám tady… Poznávací značka B 1…
Je to gangster.
Myslím, že Glock se začal americkému trhu věnovat v 80. letech…
někdy v polovině 80. let. A začátkem 90. let
už měl celkem slušné postavení.
Glock v USA cílil na policejní složky.
A cílil na ně úspěšně.
Dařilo se mu přesvědčovat donucovací orgány…
čím dál víc, že by měly mít
vysokokapacitní poloautomatické pistole, které jsou pro policisty
vhodnější než staromódní revolvery.
Jenže když prodáte policistům zbraně,
tak jim vydrží 20, 30, 40, 50 let.
To ale výrobce nechce. Chce prodat další zbraně.
Právě kvůli tomu
začal pak Glock prodávat
poloautomatické pistole s větším kalibrem.
Byl to smrtící kruh.
Jinými slovy, policisté je měli a zločinci je měli taky.
Pak policie řekla: „Potřebujeme větší ráži,
abychom se vypořádali se zločinci.“ A tak pořád dokola.
Podle mě si Glock nikdy doopravdy nemyslel,
že vyzbrojením policie jeho marketing končí.
Cílí na mnohem větší civilní obyvatelstvo.
Ukážete nám, jaké zbraně máte doma?
Dobře.
- Kde je máte uložené? - Ukážu vám nejdřív tenhle sejf.
Je v něm teď trochu nepořádek.
Ale máme tu všechno pod zámkem.
V tomhle sejfu je nějakých…
čtyřicet až padesát zbraní.
Tady je další.
V tomhle sejfu je taky trochu nepořádek, ale táta…
tu má hodně loveckých zbraní.
Tohle je jeden z trezorů, kde mám svoje kratší zbraně.
Je tam přibližně…
mezi padesáti a šedesáti zbraněmi.
Mám rád, když výrobce označí nějaký kousek
zvláštním vzorem.
Třeba tenhle je označený „hromy a blesky“.
Taky se mi líbí
model k 25. výročí. Rád sbírám různé kousky…
které nikdo jiný nemá.
Kolik tedy máte glocků?
To je dobrá otázka.
Jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm…
Kolem 18 glocků.
Osmnáct různých modelů.
- Jde jí to tak lehce! - Natažený prst.
Někdo to dělá jinak.
- Můžu? - Je to na vás.
Zelenou tečku dostaňte doprostřed mušky a zaostřete…
Teda doprostřed terče. A zaostřete na mušku.
Pomalu a…
Výborně.
Pověděla byste mi k tomu víc?
Je to fotka pistole Glock před naší…
před naší ústavou.
A…
důležitou roli hraje samozřejmě druhý dodatek.
Druhý dodatek vznikl kvůli tomu,
aby nás chránil před vládou. A proto…
naše ústava začíná slovy „My, lid…“
A ne…
„My, poddaní“ nebo „My, vláda“. Je to „My, lid“ a součástí…
Než schválili ústavu, sepsali Listinu práv…
která nám dává…
zaprvé svobodu projevu a vyznání a…
zadruhé naše právo nosit zbraň.
A to jako pojistku proti…
tyranii.
Takže
fotka Glocku před Listinou práv
je… má velikou důležitost.
Myslíte, že je nezbytné mít u sebe něco na obranu?
Jo. Každý má podle mě právo
mít něco na sebeobranu.
Přece…
když nemáte nic na obranu…
jaký smysl to pak má, víte,
když vám někdo začne vyhrožovat,
jaký smysl má dál žít? Vždycky se budete bát.
„Aha, tenhle člověk řekl, že mi ublíží, takže…
nebudu chodit sem, tamhle se taky nevydám.“
Zato když máte něco na sebeobranu
a dojde k takové situaci, víte, je nejlepší…
když se můžete bránit. Každý má právo se bránit.
Radši budu mít zbraň, i když ji nevyužiju.
Ona vám dá ne nutně pocit…
Spíš zeslabí pocit strachu.
Jako já třeba v situaci, když jedu na dovolenou do zahraničí,
mám pořád takovou paranoiu a říkám si: „Vím, že nemám zbraň.“
Takže jsem ostražitý vůči okolí.
Někam třeba nevkročím,
když vím, že tam došlo ke zločinu. Vyhýbám se takovým místům.
Skoro jako bych se vyhýbal nákaze.
Záměrně se těm situacím vyhýbám.
Raz, dva.
Hezky. Ještě jednou.
Ještě jednou.
Raz, dva.
Jeď.
Víš, proč to nemáš dělat tak rychle?
Takhle to pak vypadá.
Tvoje ruce dělají tohle. Já chci, abys šla: raz,
vytoč. Dva, vytoč. Tři, vytoč. Čtyři, vytoč.
- Raz, dva. - Zpátky.
- Raz, dva. - Dopředu.
- Raz, dva. - Zpátky.
Když je v nějaké části společnosti chudoba, roste tam i zoufalství.
- Raz, dva. - Dopředu.
Raz, dva.
Zoufalá snaha o přežití.
A tady znova.
Někdo tomu tady říká „Chirák“
kvůli tomu, že míra násilí se tu přirovnává k Iráku.
Takže Chicagu se říká „Chirák“, protože je to vlastně válečná zóna.
Vidíte mě?
Lidi se navzájem využívají. Obchod s drogami už je takový.
Využíváte lidi ve svém okolí.
Zabíjíte lidi. Jenže
jak jsem říkal, když neznáte nic lepšího,
jak se můžete chovat líp?
Mého kamaráda zastřelili.
Bylo to…
v roce 1996.
Byl to můj nejlepší kámoš.
Víte, my dva… Přistěhoval se, když jsem chodil do třetí třídy.
A byli jsme…
Oba jsme žili podle pravidel gangu Vice Lords.
To jsme byli my dva. Oba jsme bojovali za to samý.
Vše, co jsme dělali, se mi dostalo pod kůži.
Stál tam venku, když prodávali drogy.
A jenom… Měl zbraň… Měl u sebe v tu chvíli zbraň.
A někdo k němu zezadu přišel a střelil ho do hlavy.
Střelil ho do krku, do srdce.
Několikrát, prostě mu rozstřílel tělo.
Nebylo mu ani 20.
Uvědomil jsem si pak…
že život není hra.
Lidský život má mít hodnotu.
Zároveň jsme
sami byli součástí toho násilí…
Walter byl fakt levák a zločinec.
A já taky.
Brečel jsem. Nic mi Waltera nemohlo vrátit.
Něco mi říkalo,
ať zabiju každýho, kdo mi přijde na mysl.
Ale pak mi došlo, že to je hodně lidí.
Měli jsme hodně nepřátel.
A jak jsem chtěl vstát, zaslechl jsem hlas,
který říkal: „Ne, polož tu bouchačku.“
A já…
Já si říkal: „Jsem sjetej?“
A on: „Polož tu bouchačku.“
Rozbrečel jsem se a říkal: „Nemůžu, nemůžu.“
A on na to: „Můžeš.“
„Nemůžu.“ „Můžeš.“
A jako by se mě něco dotklo na ramenou, jak jsem tam brečel.
Ozvalo se: „Všechno bude v pohodě.“
Děkuji.
Chicago.
4. července 2015.
Den nezávislosti.
Každoročně je tento svátek
jedním z nejkrvavějších dní v ulicích Chicaga.
Dnešní statistika spojená se zbraněmi:
za osm hodin 10 mrtvých, 55 zraněných.
Obě strany zákona tasí tutéž zbraň.
Tohle je Glock ráže .40.
Model 23, čtvrtá generace, kalibr .40.
S 12 náboji v zásobníku.
Tohle je devatenáctka. Devět milimetrů.
Glock.
Tu mají rádi i policisté?
Ano, přesně tak. Je vážně populární. Skoro…
Má ji okolo 60 % chicagských policistů
a dostane ji každý nováček.
Výrobci to dělá dobrou reklamu.
„Mají ho policisté i vojáci.“
Střelec si pak poví: „Má ho policie i armáda.
No, tak to já chci taky být, jako policie a armáda.“
Obvykle bych v tuhle chvíli zavtipkoval,
že určitě máme dobré zprávy,
protože tu se mnou stojí spousta lidí.
Nic by však nebylo dál od pravdy.
Přicházíme dnes…
rozezlení a zarmoucení.
Naše město totiž zamořilo násilí spojené se zbraněmi.
Obzvlášť za posledních 24 hodin.
Opět vzalo život nevinnému dítěti.
Obvykle sice čekáme na konec víkendu
a oficiální policejní statistiky,
ale cítil jsem povinnost vás sem všechny sezvat,
abych vám vyložil,
čemu chicagská policie a my všichni čelíme
a jak odhodlaně s problémem bojujeme.
Každá z těchto střelných zbraní představuje konfrontaci se zločincem.
Každá z těchto střelných zbraní vystavuje policisty i nás všechny nebezpečí.
Možná že v ulicích zabavíme dalších 10 tisíc zbraní
a hned další den se ilegální trh naplní jinými 10 tisíci.
- Ano? - Co zatím podle vás vězí?
Co za tím vězí? Vždyť odpověď znáte.
Znáte celou odpověď na tu otázku.
Znáte odpovědi. Jde tu o zbraňovou lobby.
Mému chlapečkovi bylo sedm, bylo mu sedm let. Sedm.
Nestihl nic zažít.
Chtěl se někým stát.
Vzalo mi ho násilí.
Nevím, co si počnu.
Ve jménu Ježíšově
dlí síla.
Ve jménu Ježíšově
dlí síla
k rozbití všech řetězů,
k rozbití všech řetězů.
Poslouchej řetězy.
Slyším řetězy padat.
Pusťte mě, pusťte mě!
Slyším je padat.
Byl to můj chlapeček! Můj chlapeček! Ne!
Slyším řetězy padat.
Miluju tě.
- Zastavte násilí! - Šiřte mír!
- Zastavte násilí! -Šiřte mír!
- Zastavte násilí! - Šiřte mír!
- Zastavte násilí! -Šiřte mír!
Pojďte s námi zastavit násilí!
Žádné zbraně! Zastavte násilí!
- Pojďte s námi zastavit násilí! - Žádné zbraně! Zastavte násilí!
Pojďte s námi zastavit násilí!
Žádné zbraně! Zastavte násilí!
Pojďte s námi zastavit násilí!
Žádné zbraně! Zastavte násilí!
- Budu žít… -Budu žít…
-a studovat… -a studovat…
- až konečně… - až konečně…
-zastavíme násilí! -zastavíme násilí!
NEZABÍJEJTE NAŠI MLÁDEŽ
ZACHRAŇTE NAŠE DĚTI
KONEC ZABÍJENÍ
KDO PRODAL ZBRAŇ, KTERÁ ZABILA MÉHO SYNA?
ŽIVOT, SVOBODU A SEJMOUT VŠECHNY ŠMEJDY, KDO JE OHROŽUJÍ.
ANI BEZ KOMENTÁŘE
Pistole Glock, pojmenovaná po svém vynálezci,
je poloautomatická, 9mm pistole se zásobníkem na 18 nábojů.
Z testování vyplývá, že je tato nová armádní pistole rychlejší a přesnější
než kterákoli jiná krátká střelná zbraň.
Malá společnost z Deutsch-Wagramu ji vyrábí tak,
…aby odpovídala nejpřísnějším bezpečnostním normám.
Od ředitele po uklízečku tu pracuje pouhých 20 osob.
V továrně se původně vyráběly pásy do kulometů,
rýče z plastu, podobně jako pistole,
a bojové nože pro armádní i osobní užití.
Rám, včetně rukojeti,
spouště a dalších důležitých dílů pistole, se vyrábí z plastu.
Pouze hlaveň a závěr
jsou z temperované oceli. Pistoli lze rozložit za minutu.
Novátorský design přivábil pozornost
zahraničních i místních médií.
Glock je nazýván superpistolí
a rakouskou technologickou senzací.
Rakouská armáda,
doposud vyzbrojena pistolemi z druhé světové války,
německou P38 a americkým Coltem,
se o novou zbraň velice zajímá.
Armáda vypisuje tendr na prvních 25 tisíc kusů
a konečné rozhodnutí má padnout v říjnu.
Sběratelé a střelci z řad civilistů si musí počkat.
Pistole Glock bude uvedena na trh až na jaře roku 1983.
Dělá lidem starosti,
že tu sídlí mezinárodní výrobce zbraní?
Můj dojem je, že ne. Ne.
Ani těm, kteří vědí, že tu Glock je,
nevadí, že jde o mezinárodního výrobce zbraní.
Téma to není.
Američtí nadšenci uctívají továrnu tady ve Wagramu jako svatostánek.
To slyším prvně.
Tady byla roku 1981 vynalezena ona pistole. Takže téma to není?
Ne, rozhodně se to neřeší.
Je společnost důležitým zaměstnavatelem?
Ano, ano.
Proto o tom lidé možná
moc nepřemýšlí a nemluví.
Pracovní místa jsou tu zoufale potřeba.
Nezaměstnanost roste, v našem regionu obzvlášť.
Lidé jsou rádi, že mají práci.
A dokážu si představit,
i když jsem v té továrně nikdy nebyla,
že tam nevyrábíte celou pistoli, ale jen jednu její část.
Ano? Sestavují se odděleně,
tak si to aspoň představuju.
Nepřemýšlíte o tom. Hlavní je, že každý týden dostanete výplatu.
Tím to hasne.
GLOCK
Brána je vzadu, většinou je otevřená.
Nevím, jestli je tohle příjezdová cesta.
Směrem k dálnici
byla cesta teprve nedávno opravena a zpevněna.
Jestli se díly…
dováží sem do výroby,
nebo se odsud naopak odváží, to nevím.
Ale je to…
vstup do továrny Glocku.
A tady to je židovský hřbitov.
Je v Deutsch-Wagramu už mnoho let.
Teď je obehnán betonovými zdmi
firmy Glock, která koupila celý pozemek.
Prý existuje smlouva,
podle které má Glock židovský hřbitov spravovat.
Možná jsou to jen řeči, nevím.
Faktem ale je,
že se o hřbitov nikdo nestará,
což městu kazí pověst.
Tohle jsou dějiny. Historie. Zbraně,
židovský hřbitov.
Nikdo nic neví, nemluví se o tom. Všichni se snaží zapomenout.
V Rakousku naše pátrání naráží na překážky.
Gaston Glock odmítá naši žádost o rozhovor.
Firma se s námi nechce bavit.
Zaměstnanci mají podepsanou mlčenlivost.
Nikdo, kdo se společností má něco do činění,
nechce promluvit na kameru.
Jméno Gastona Glocka nacházím v Zoo Schönbrunn.
KATHRIN A GASTON GLOCKOVI
Je kmotrem kotula, neboli opice „smrtonošky“.
Paule, vy jste v Glocku pracoval jako firemní právník?
Ano.
Co byste udělal s lidmi, jako jsme my,
kteří krouží okolo a pokládají lidem záludné otázky ohledně firmy?
Do její blízkosti byste se rozhodně nedostali.
Je to takhle jednoduché. Nedostali byste se k firmě
a na střeleckém veletrhu byste nic nenatočili.
- Ani „bez komentáře“? - Ne. Podívejte…
Nejspíš byste nezískali moc informací.
Jak se firma Glock stavěla k rakouským novinářům?
Určitě s nimi nikdy nemluvili.
Ale kdyby…
si někdo troufl o nich promluvit v médiích,
tak byl jejich postoj prostý.
Otištění jeho jména znamenalo žalobu.
Paul Januzzo začal roku 1991 jako firemní právník
a později se dostal až do čela firmy Glock USA.
Časopis Bloomberg Businessweek ho nazval ztělesněním amerického zbrojařství.
Glock USA se pod ním z malého rakouského dovozce
stal jedničkou na trhu s krátkými palnými zbraněmi v USA.
Bezpochyby jsem pomohl vytvořit image firmy Glock.
Víte, nemusíte být Einstein, aby vám došlo,
že odpůrcům zbraní
bude víc po chuti
společnost, která vyrábí vybavení pro policisty,
než společnost vyrábějící pistole.
Je to totéž, ale když se umíte prezentovat jako výrobce policejního vybavení,
stavíte se na stranu cti a dobra
a nejste už ta velká, zlá zbrojařská firma.
STŘEDA, 16. ŘÍJNA
Ve středním Texasu došlo k masakru.
Nejhorší střelecký útok v dějinách USA.
Vítejte u večerních zpráv CBS s Danem Ratherem.
Dobrý večer. Ve středním Texasu se dnes odehrál krvavý zločin.
Muž najel pickupem do restaurace,
začal střílet na přítomné hosty
a poté spáchal sebevraždu.
Glock byl poprvé použit při masovém střeleckém útoku,
aspoň co já vím,
v texaském Killeenu.
Ten člověk nakráčel do kavárny nebo bistra
v texaském městě Killeen.
A nevím, kolik lidí zastřelil, ale bylo jich… hodně.
A…
Obvykle by se firma před takovou věcí schovávala.
Stalo se to…
Stalo se to myslím čtyři měsíce po mém nástupu.
Takže jsem si pořád ještě zvykal.
Ale doporučil jsem tehdy firmě,
aby se před zprávami neschovávala,
ale získala náskok.
A zavolal jsem kamarádovi, odborníkovi na média,
a přichystali jsme tiskovku,
aby se novinářům řeklo, co se stalo.
A abychom získali náskok, jak jsem říkal.
Realita je ovšem taková,
že ač to zní strašně, lidé to viděli a…
a když odhlédli od těch hrozných okolností,
uvědomili si pak nejspíš, že ta zbraň fungovala.
Takže… Víte…
takový marketing nikdo nechce.
Jenže on bohužel funguje.
Paula Januzza pár měsíců před rozhovorem propustili z vězení.
Roku 2009 byl odsouzen za zpronevěru peněz firmy Glock.
Zadržení se vyhýbal útěkem do Mexika a později byl zatčen v Nizozemsku.
Po čtyřech letech ve vazbě byl rozsudek zrušen kvůli procedurálním chybám.
Januzzo se považuje za oběť spiknutí
a s Glockem se soudí.
Když jsem Gastona Glocka a společnost Glock opouštěl,
což bylo 3. února 2003,
nebylo to zrovna učebnicové ukončení pracovního poměru.
Rozhodně ne takové, jaké svým žákům doporučoval Dale Carnegie.
Hrozně jsme se pohádali.
Bylo to po střeleckém veletrhu, který jsem zmiňoval.
Nebyl jsem s Gastonem Glockem spokojený.
Tak jsem mu zavolal,
že se u něj stavím, než vyrazí do kanceláře.
Přijel jsem a dal jsem výpověď.
A řekl jsem mu, proč končím.
Řekl jsem mu, že se mi hnusí.
A on si došel pro zbraň.
Slyšel jsem, že ji v pokoji nabíjí,
a pak přišel s pistolí za opaskem.
Řekl jsem mu, že jestli na ni sáhne,
narvu mu ji tak hluboko do prdele, že si ustřelí mandle.
No a to byl můj odchod z firmy. Nic moc.
Navíc jsem věděl příliš mnoho,
protože když jsme pro Glocka
prošetřovali správce majetku,
odhalili jsme něco, co lze jedině nazvat obrovským daňovým podvodem
o objemu, myslím, aspoň 80 milionů dolarů,
možná až ke 100 milionům,
které z celosvětové korporace odčerpal
přes prázdné společnosti a falešné faktury
a praním špinavých peněz.
To jsme měli dva problémy. A zatřetí
jsem chodil a nakonec se i oženil s Monikou.
A té on nadbíhal od roku 1995.
A začtvrté, víte,
v Glocku bylo takové nepsané pravidlo.
Můžete… Je to jako v mafii. Můžete se přidat,
ale odejít je hrdelní zločin.
MUŽ ZA ZBRANÍ
Gaston Glock…
muž za zbraní.
Kdo má glocka?
Spousta z vás, diváků našeho kanálu,
má glocka, chce ho nebo si z něj už někdy vystřelila.
Panečku, tahle pistole změnila zbrojařský průmysl
obrovským způsobem k lepšímu.
Povím vám, že tohle video bude věnované Gastonu Glockovi,
jeho osobě a příběhu o tom,
jak založil impérium, které dnes známe jako Glock.
Gaston je pořád naživu. Daří se mu fakt dobře.
Je mu 83. Má 31letou ženu, o tom budeme taky mluvit.
Je to neskutečná kočka.
Ale věděli jste, že v roce 1999…
někdo s Gaston zkusil zatočit? Ale to se nedělá!
Jeho nejlepší přítel, blízký spolupracovník…
to zkusil. Víte co udělal? Nechal Gastona zavraždit.
Mluvili jste s ním?
Nemá novináře moc rád.
Ne…
Na kolik jste pojištění, až začnou soudní spory?
To je jeho běžný postup. Zmíníte jeho jméno a on vás zažaluje.
No jo.
Byli jsme společníci.
Ale…
soudy rozhodly jinak.
Jste uváděn pouze jako správce majetku.
On mi tak říká, ano.
Vy jste ale celých 15 let pomáhal budovat Glockovo impérium.
Nejen budovat. Pomáhal jsem celou firmu řídit.
Byl jsem…
třikrát měsíčně ve Vídni
nebo v Klagenfurtu.
Kdykoli nastal nějaký problém:
„Pane Ewerte, potřebujeme vás.
Jenom vy mu to umíte vyložit.“ Špatné zprávy jsem musel nosit já.
Nemohl mě totiž vyhodit.
Všichni to věděli.
Jak se váš vztah za tu dobu vyvíjel?
Seznámili jste, když byla pistole ještě…
Vztah byl vždycky stejný, vždycky dobrý.
Změnil se…
v den, kdy byl napaden kladivem.
Podzemní parkoviště v Lucemburku.
Dne 27. července 1999 se zde potkali tři muži.
Gaston Glock,
vynálezce a podnikatel,
správce majetku Charles Ewert,
přezdívaný Panama Charly,
a bývalý francouzský výsadkář a profesionální zápasník, Jacques P?cheur,
zvaný též Spartakus.
Setkání vedlo k odhalení finanční sítě okolo společnosti Glock.
A vznikla po něm řada mýtů.
Pokusil jste se zabít Gastona Glocka?
Kdybych chtěl někoho nechat zabít,
nedělo by se to v mojí přítomnosti gumovým kladivem.
Jsem chytřejší.
Seděl bych na terase s pěti notáři jako svědky
a jeho tělo by našli plavat…
někde u břehů Latinské Ameriky.
Prostě to není můj styl.
Říkejte mi, jak chcete…
Klidně parchant, ožrala,
podvádí lidi, je to podfukář, pere peníze. Cokoli.
Ale vražda?
Nikdo by vám nevěřil.
Charles Ewert a Gaston Glock 27. července 1999
přijeli autem z letiště.
Sjeli po téhle rampě.
Charles Ewert zastavil auto,
požádal Gastona Glocka, ať vystoupí,
a zacouval vedle zdi.
Gaston Glock byl venku první.
Pak vystoupil Ewert.
A oba se vydali směrem ke schodišti.
Charles vyndal klíč
a zastrčil ho do zámku.
V tu chvíli si Gaston Glock všiml
pěkného veterána značky Morgan
a řekl Charlesovi:
„Tohle je tvoje auto, viď? Nebo tvoje nové auto?“
Charles odpověděl: „Ano.“ A pak Gaston Glock, sám,
z vlastní iniciativy zamířil k tomu autu
a začal si ho prohlížet.
V tu chvíli dorazil Jacques P?cheur.
Jedna věc je jistá. P?cheur přišel odsud.
V ruce měl gumové kladivo.
Takové, co se používá na pokládání dlažby.
Když došlo k napadení,
Charles Ewert se vyděsil,
okamžitě odemkl a rozrazil dveře,
přivolal výtah
ale zjistil, že je obsazený
nebo nejede dolů. Tak se rozhodl vyběhnout po schodech,
proběhl dveřmi
a zavolal do kanceláře.
Zvedla to sekretářka.
Řekl jí: „Zavolejte policii! Gastona Glocka někdo napadl.“
Máme jednoho svědka, který dorazil na místo činu…
po 15 minutách. A našel P?cheura na Glockovi.
Ale gumové kladivo držel Glock
a P?cheur mu svíral ruku.
Když pak Gaston Glock ležel v nemocnici,
nechal si zavolat bankéře Rusche a Maurera.
Okamžitě požádal o svůj kufřík
a řekl jim, ať se do něj podívají.
Měl tam plné moci k nakládání s bankovními účty
Reofinu a různých dalších offshorových firem.
Okamžitě nařídil některé tyto účty vyprázdnit.
Chtěl vyprázdnit všechny, ale…
jedna plná moc nebyla dobře sepsaná,
takže na jednom účtu peníze zůstaly.
Čili jen pár hodin po útoku
- byla převedena spousta peněz? - Ano.
Kolik?
Bavíme se minimálně o 35 milionech dolarů.
Založení prázdných společností v daňových rájích měl na starost Ewert.
Gaston Glock ho poprvé kontaktoval roku 1985.
Potřeboval pomoc s expanzí zbrojařské firmy.
Jak rozjedu podnik bez peněz?
Využitím…
finančního nástroje, který tehdy existoval,
dneska lidi pohoršuje, ale Lucembursko se díky někomu dostalu tam, kde je.
Jmění společnosti získáte pomocí…
daní, které jste ještě nezaplatili.
No jo.
A pak je zainvestujete.
To je v podstatě
tajemstvím jeho úspěchu.
Problém je, že se koláč nerozdělil.
Nedošlo by k žádným problémům.
Kdybychom měli oba svůj podíl,
klapalo by to. Jenže hrnec byl jen jeden
a brali jsme z něj oba.
Jak velký hrnec?
Velký.
Klidně jste si mohl koupit tryskáč, aniž…
Nějaká přibližná částka?
Stovky milionů.
Netřeba cokoli dodávat.
Ale kdyby Glock toho dne zemřel,
mohl jste se zmocnit 70 nebo 80 milionů na účtech.
Já k nim měl přístup i tak.
Měl jsem k nim přístup.
V době natáčení rozhovoru měl Ewert odsezeno 13 let ve vězení.
Byl shledán vinným z objednání vraždy Gastona Glocka.
Charles Ewert se také považuje za oběť spiknutí.
Kdybyste Gastona Glocka potkal,
řekl byste mu něco?
Ne.
Ukázal bych mu tohle.
Byl by to vzkaz…
který by znamenal…
Člověk ho mohl zabít dvaadvacítkou,
aby ukázal, že to jde i menším kalibrem.
To on by si nedokázal představit.
On neví, jak se Mossad vypořádal s teroristy
v roce 1972 při útoku v Mnichově.
Všechny je…
odstranili…
ráží .22.
Potřebujete jen vynikajícího střelce.
Slyšet není vůbec nic.
Dvaadvacítka s tlumičem.
To je vše.
A na ulici…
Když jde někdo po Kärntnerstraße,
můžete ho střelit zezadu a nikdo nic neuslyší.
Nebo to vidím zle? Ne, podívejte…
Myslím, že už se nikdy nesetkáme.
Velden am Wörthersee.
Tady na konci duhy
žije Gaston Glock.
Daňový skandál kolem Panama Charlyho vyšuměl,
poté co byl případ přeložen z Vídně do Klagenfurtu.
Hejtman Jörg Haider Glockovi veřejně stranil.
Glock také dohlíží na jezdecké centrum v Treffenu,
kde se konají nejexkluzivnější jezdecké akce na světě.
Na fotkách je inženýr vidět například s Chuckem Norrisem,
s Mariah Carey nebo Jeanem-Claudem Van Dammem.
JEZDECKÝ SALONEK
Když patroni nekoukají na drezuru, vypisují šeky pro charitu.
Glock přispívá hendikepovaným dětem,
syrským válečným uprchlíkům i na místní záležitosti.
A nejvíc ze všeho na zvířata.
Na Glockovy narozeniny přilétá Robbie Williams.
aby vynálezci zazpíval oblíbenou písničku.
„My Way“ od Franka Sinatry.
KARMA JE DĚVKA
Vrací se vám to?
Každý den.
Vzpomínky se mi často vrací.
Mozek to dělá přirozeně.
Přicházejí a odcházejí.
Někdy víc, jindy míň.
Ale mám je pořád.
Spoustě lidí se tenhle výhled nelíbí. Podle mě je nejlepší.
Před váma jenom voda a pak vidíte světla.
Každé světlo je myšlenka.
Spatříte v tom vzorec.
Tady odpočívám. Načerpávám krásu, když to tak řeknu.
Chodím si sem sednout, abych si odpočinul nebo upustil páru,
protože tu koukám na vodu, pak si můžu jít tamhle zacvičit.
Zahraju si házenou nebo basket. Můžu si zaběhat.
Tohle je zároveň kratší běžecký okruh.
V noci tu trávím čas jen sám se sebou.
Normálně sem lidi nevodím. Nechci…
tu s nikým být.
Radši jsem sám, když přemýšlím
nebo když jsem psychicky ve stavu, kdy si myslím…
že bych lidem okolo neprospěl,
když jsem mentálně nestabilní, když to tak řeknu.
A pak zajdu na pár hodin sem a vracím se, jako by byl normální den.
Jednoduchá věc.
V září 2002
mě přesunuli do Kentucky na výcvik.
Trénoval jsem na průzkumníka, pěšáka,
řidiče tanku.
Měli jsme tam různé zbraně, které…
tam přiváželi a my jsme je museli testovat.
Po třech nebo čtyřech měsících speciálního výcviku…
už jsem měl hlavu nastavenou na to, že jdu do války.
Vzal jsem telefon, zavolal ženě,
rodině a řekl jsem: „Odjíždím.
Chci se jen rozloučit. Miluju vás.
Jestli už se nikdy neuslyšíme…“ A tak dále.
Původně jsme měli jet přes Turecko,
ale nakonec cesta vedla přes Bagdád.
Přiřadili mě ke speciální jednotce
u zelených baretů,
která dostala seznam nežádoucích.
Bylo 13. prosince 2003.
Ad-Daur, Irák. Operace Rudý úsvit.
Plnili jsme úkoly týkající se nežádoucích osob.
Všechny naše mise byly
podrobně rozplánované. Pár dní a nocí v terénu
se sledovala lokace, kde tihle chlápci ze seznamu byli.
Prioritou byl Saddám Husajn.
Tuhle konkrétní noc
jsme měli vtrhnout do oblasti v ad-Dauru,
kde byl Saddám. Ale nebylo jisté, jestli se tam vážně ukrývá,
protože jsme tam nevypozorovali žádnou velkou aktivitu.
Obhlédli jsme velikost toho otvoru v zemi.
Museli jsme vybrat nejhubenějšího z nás.
Ale někoho s vyšší šarží.
Já nesplňoval ani jedno.
Bohužel ale přišel velitel a povídá:
„Půjdeš tam ty, Cruzi.
Sundej si neprůstřelnou vestu a ostatní, ať tě kryjou.“
Skočil jsem do té díry a šel se mnou ještě jeden.
Šokovaný Saddám Husajn byl v tu chvíli už v koutě.
V ruce držel AK-47.
A na posteli měl glocka.
Toho glocka chtěli všichni.
Veškeré trofeje získané při jeho zajmutí
měly připadnout prezidentovi, který nás do Iráku poslal.
To byla jistota.
Co se sebralo Saddámovi,
jeho osobní věci, to měl dostat George W. Bush.
A když jsme se vrátili do Texasu,
uspořádali ceremoniál, kde toho glocka dostal.
BŮH ŽEHNEJ AMERICE
Neunavíme se, neznejistíme…
Naše země dnes čelí nebezpečí.
Jsme povoláni k obraně svobody.
Myslím na rodiny, na děti.
…provedené včera proti naší zemi…
Byly to válečné činy.
Návštěvníci se dozvěděli všechno o vzniku vlasteneckého zákona,
zřízení ministerstva pro vnitřní bezpečnost
a prvních demokratických volbách v Iráku.
A teď se dozví o Bushově doktríně.
Bushova doktrína sestává ze čtyř jednoduchých ideálů,
které popisují, proč vedeme celosvětový boj proti terorismu.
„Přenést boj k nepříteli.“
„Nerozlišovat mezi teroristy a národy, které jim poskytují útočiště.“
„Čelit hrozbám dřív, než se plně rozvinou.“
„Prosazovat svobodu.“
Tyhle čtyři jasné myšlenky kompletně shrnují,
o co běží v celé téhle části muzea.
Prosazování svobody,
šíření demokracie,
boj s terorem.
Jednoduše vyloženo ve čtyřech tvrzeních.
Návštěvníci v téhle části
najdou artefakt, o jehož existenci možná vůbec netušili.
Když tudy projdou, uvidí tuhle velkou vitrínu.
Všimnou si obrovské šipky, štítu, plakátu
a pak najednou přímo uprostřed vitríny
spatří glocka.
Nejsou si jistí, komu patřil, a tak začnou číst.
A dozví se, že tuhle pistoli
měl Saddám Husajn u sebe,
když ho speciální jednotky lapily
v tom podzemním úkrytu.
Po zadržení mu pistoli samozřejmě vzali,
zarámovali ji a řekli: „Pane prezidente,
tady máte devítimilimetrového glocka Saddáma Husajna.“
My jsme ho vystavili.
Proč takové artefakty vystavujeme? Inu,
je to důležitá součást příběhu.
Symbolizuje dobu, kdy byl Irák
v diktátorově moci
a najednou získal možnost stát se demokratickou zemí.
Někteří v tom možná vidí jen pistoli,
ale je to jeden z našich nejvýznamnějších historických artefaktů.
Kvůli té symbolice.
Tady mám nějaký fotky. Tohle je původní verze.
Když jsem pak měl první volno a přijel jsem navštívit dítě a ostatní,
všichni mysleli, že mě zajali, že jsem na drogách nebo nad hrobem,
jak jsem byl hubenej.
Předtím jsem měl přes 90 kilo, zvedal jsem činky a hrál fotbal.
Po návratu jsem vážil 60 kg.
Byl to boj.
Vidíte zabarvení kůže na mojí ruce. To začalo z písečných bouří
a popálenin a výbuchů.
Moje vzpomínky…
A pak tenhle zmetek.
OCENĚNÍ ZA ZÁSLUHY
Vidíte tady dole:
„Dopadl Saddáma Husajna. 13. prosince v ad-Dauru.“
Na takovej den rozhodně nezapomenete.
Mám i další věci, medaili a tak. Nechal jsem to všechno v Jersey.
Prezidentskou cenu.
Smetí.
Všechny ty papíry. Říkám to pořád, ty papíry jsou jen smetí.
Škoda stromů.
Takže vy tam u vás pořád máte továrny, kde se dělají…
tyhle zbraně?
Jak rychle je vyrábí, nevíte?
Asi každých pár minut jeden kus. Vyrobit Glocka zabere
asi jen pár minut.
- Dělá se z plastu, že jo. - No jo.
Takže…
Nic nestojí.
Nakonec vás bude stát život.
To si pamatujte.
V tomhle světě nic není zadarmo.
To jsem přesně… Komu jsem to včera říkal?
Prý, že to je zadarmo. A já na to: „V tomhle světě nic není zadarmo.“
Je fuk, jak se na to díváte.
Můžete to dostat, můžete to najít,
ale nějak za to budete muset zaplatit.
Jak rád říkávám, karma je děvka.
Zažil jsem to.
Provedl jsem zlý věci a zlý věci se pak staly mně.
Řídím se pravidlem…
Karma se vrátí a nafackuje vám.
Nemusí se to stát tak rychle, jak si myslíte,
ale rozhodně vám to vrátí.
Jedenácté září a následná válka proti terorismu
vyvolaly mezi výrobci zbraní zlatou horečku.
Po americké invazi do Iráku byly rozpuštěny tamní bezpečnostní služby.
Policisté opustili svá místa i se zbraněmi.
Americká prozatímní vláda objednala rakouské Glocky
pro nové irácké bezpečnostní síly.
Byl to kontroverzní obchod.
Může neutrální stát vyvézt zbraně do válečné zóny?
Glock pohrozil, že pokud povolení k exportu nedostane,
přesune výrobu do zahraničí.
Ministerstvo obchodu ustoupilo
a dalo zbrojařské zakázce zelenou s tím, že
„dle zákona o zahraničním obchodu je vývoz zbraní povolen,
pouze když není důvod domnívat se,
že zbraně skončí v rukou teroristů.“
Máte tedy informace o tom, jestli ISIS také používá Glocky?
Ano, jsem celkem jistý,
že si Glocky můžou na některých místech obstarat. Není to těžké.
Drazí bratři, hlavně bratři, a taky sestry.
Jsem teď v zemi džihádu a mám tu Glock 19.
Jo? Většina z vás fešáků tohle ještě neviděla.
Mám tu krabičku s náboji
od našich takzvaných bratří ze Svobodné syrské armády.
Přijel jsem,
abych tu dělal to, co muslimští muži
mají dělat.
Takže zatímco sedíte někde na rohu
před barákem,
naháníte mišpule,
naháníte kočičky, co si vykračujou kolem,
nosíte gatě s rozkrokem u kolen,
- ruku máte v kalhotách… - Tvrdne vám.
…tvrdne vám… natvrdlý tady mlátíme.
Alláha prosím o důležitou věc.
Aby nás, odhodlané, vedl dál po téhle cestě.
Kde jste, když ženy volají o pomoc
a špinaví bezvěrci znásilňují naše děti?
Kde jste, když je potřeba začít sekat hlavy?
Jak jsem říkal, požádal jsem Alláha,
aby nás v zemi džihádu nepřivedl na scestí.
Ale taky do země džihádu zvu vás všechny.
Tak s tím začněte. Vozte Glocky z Rakouska a my je budeme prodávat.
Bylo by pěkné získat mezinárodní povolení
a dodávat zbraně do konfliktních oblastí.
Byl bych pánem války.
Zásobovat třeba pešmergu, to by bylo hodně peněz.
Kdybyste jim dodávali zbraně, dost byste si vydělali.
Vy víte, kdo Glocky vyrábí. Mohl byste mi vyjednat povolení.
Povolení k dodávání zbraní od nich možná nepůjde získat.
Ale třeba to povolení dojednáte a pak budeme partneři.
Postarám se, aby se nedostaly do nesprávných rukou.
V 80. letech začínal Glock s výrobou 1 000 kusů měsíčně.
Dnes z továrny každý týden putuje 34 000.
To je ročně přes 1,5 milionu zbraní,
které nemají přijít do špatných rukou.
Poptávka je na vzestupu.
Od roku 2015 narostl počet vlastníků zbraní i v Rakousku.
Vzhledem ke zvyšující se poptávce
Glock dle své výroční zprávy
hledí do budoucnosti s velkým optimismem.
Překlad titulků: Kryštof Herold