ZÁLIV AMNESTY BAY MAINE, 1985
Jules Verne napsal:
Vypravte dvě lodě na moře
a i bez větru a proudu k sobě si najdou cestu.
Tak se potkali mí rodiče. Dvě lodě, které se měly potkat.
To je v pořádku.
Jen klid. Nedýchala jsi.
Pocházeli z různých světů.
Ale život, stejně jako moře, dokáže dát lidi dohromady.
Chtěl jsem ti udělat vajíčka.
Hlavně mi nezbašti psa.
Neboj. Udělal jsem čaj.
Ochutnej. Uleví se ti.
Kdo jsi?
Atlanna.
Královna Atlantidy.
Já jsem Tom. Strážce majáku.
Utekla před dohodnutým sňatkem. Opustila svůj svět.
Ale v majáku mého otce našla něco, co nečekala.
A otec našel svou životní lásku.
Arthur, hurikán čtvrté kategorie, zasáhne pevninu...
- A co Arthur? - Jako ten hurikán?
Jako z té legendy. Je koneckonců král.
Je mnohem víc.
Důkaz, že naši lidé spolu mohou vyjít.
Jednoho dne může spojit oba světy.
A trojzubcem může vládnout pouze nejsilnější Atlanťan.
Díky němu ovládl král Atlan sedm moří.
Atlan se stal tak mocný, že i sám oceán začal žárlit.
A tak poslal na Atlantidu zemětřesení.
Propadla se na dno oceánu.
Ale legenda praví, že se zjeví nový král,
který použije trojzubec a Atlantidu opět obnoví.
Vezmi ho!
Královno Atlanno. Z rozkazu krále Orvaxe,
je vám nařízeno vrátit se do Atlantidy.
Atlanno!
Ale Atlantida nezapomněla.
A její král neodpouštěl.
- Tome! Mou zbraň! - Tady!
Jejich světy se neměly potkat.
A já byl dítětem lásky, která nikdy neměla být.
- Atlanno, nedělej to, prosím. - Ne.
Vždycky mě najdou. Příště pošlou armádu.
Musím se vrátit. Jen tak ho ochráním.
A tebe taky.
Tam, odkud pocházím...
... nám moře sebere slzy.
Tady ne. Tady slzy zůstanou.
Vrátím se k tobě, až to bude bezpečné.
Jednoho dne. Na tohle místo. Za svítání.
Zase budeme spolu.
Buď silný, můj malý princi. Vždycky budu s tebou.
Ať na mě nezapomene.
Veškerý život pochází z moře.
Pokud chceme pochopit, kdo jsme, musíme se vrátit na počátek.
V současnosti máme lépe zmapovaný Mars než mořské dno.
Tak rybo, připluj blíž.
- Za mnou. - Kluci, nechte toho!
Ahoj, rybko.
Jsem Arthur. A ty se jmenuješ?
Nemáte hlad?
Mrkej na to, Arthur nám mluví s rybama.
Arthure, jsi divný.
- Nechte toho! - A co uděláš? - Dost!
Pusťte mě!
AQUAMAN Přeložil Blacklanner
SOUČASTNOST.
Tak se hněte! Přidejte!
Pane, máme kapitána.
Vypnuli jsme nouzový signál. Už o nás zase neví.
Ale slyšeli ho.
Domluvíme se.
Nebudu vám kecat do kapitánování,
a vy mi nebudete kecat do pirátění.
Kde je zbytek posádky?
Nehráli si na hrdiny a zamkli se v torpédovně.
- Pověst nás předchází. - Tvoje pověst. To je tvoje vítězství.
Tu máš.
Nemůžu si vzít ten žabikuch, vždycky byl tvůj.
Nikdy jsem ti o tom nevyprávěl.
Patřil tvému dědečkovi.
Za druhé světové patřil k prvním armádním potápěčům.
Byl ve vodě tak nenápadný, že mu říkali Manta.
Ale po válce se na něj země vykašlala.
Tak se vrátil na moře a přežíval díky své vynalézavosti.
A tenhle nůž mi dal, když jsem byl ve tvém věku.
A teď je, synu, tvůj.
Do něčeho jsme narazili.
- Ne, něco narazilo do nás. - Pane, venku něco je.
- Další ponorka? - Ne, je to chlap.
To není obyčejný chlap.
Alfa jde vpravo. Tým Bravo zkontroluje koridor.
Povolení vstoupit na palubu?
To je on. Aquaman.
Hněte sebou. Stydne mi žvanec.
Na tohle se těším už dlouho.
Měl bych tě znát?
Lovím v oceánech.
Ty jsi Aquaman. Museli jsme se potkat.
Tak ať se to neopakuje. Nahoru!
Táto!
Táto?
To je tvůj syn?
Styď se.
Co jste si nadrobili, to si taky sníte.
Parchante!
Táto!
Tati!
Počkej! Pomoz mi, uvízl tam.
Nemůžeš ho tu nechat!
- Prosím! - Vraždili jste nevinné.
Pros moře o shovívavost.
BALASTNÍ NÁDRŽ PROTRŽENA
- Padej odtud! - Nenechám tě tu!
Musíš to přežít, abys mohl toho hajzla zabít!
- Mazej! - Ne!
- Běž! - Drž hubu!
Ne! To ne!
- K čertu s tebou! - Běž.
- Vždycky vím, že tady budeš. - Síla zvyku.
Pojď, zvu tě na snídani.
Nemají ti to zabalit na cestu?
Umím dýchat pod vodou, ale ty mě vždycky přepiješ.
To je moje superschopnost.
... piráty, které podezírají
v souvislosti se zmizením tajného prototypu ponorky námořnictva.
Dále tu máme nepotvrzené zprávy,
že metačlověk, médii přezdívaný Aquaman
je zachránil...
- To jsem nebyl já. - Nekecej, byls to ty.
Děláš, co tě naučil Vulko.
Jsem věděl, že nevydržíš stát stranou.
- Matka věděla, že jsi výjimečný. - Nezačínej.
- Věřila, že spojíš naše dva světy. - Nech toho.
Jsi lepší, než ti z Atlantidy.
Zabili mi matku.
- To nevíš. - Ale vím.
Zabili ji. Protože milovala tebe a měla mě.
Dobře to víš.
Synku, musíš si to přestat klást za vinu.
Hele, chlape.
Ti jsi ten rybí kluk z telky?
No nazdar.
Rybí chlap. Co chcete.
Ti povím.
- Můžu se s tebou vyfotit? - Jsi tu místní celebrita.
Bylo by to supr. Zabere to vteřinku...
- No tak jo. - Boží. - Nesahej na mě.
Po tom přesně toužím.
Tak a úsměv!
NĚKDE V ATLANTIKU
Chápe důležitost tohoto setkání.
Vyslechne tě.
- Králi Orme. - Králi Nereusi.
Nelíbí se mi být tak blízko u hladiny.
Vždyť je to místo rady králů.
Za Atlanových časů jsme byli jednotní. Tady se předkové setkávali.
Atlantida v čele.
Xebel vždy po jejím boku.
Brine, Rybáři...
Poušťaři a Hlubina ještě nepadli. Ztracené národy existovaly.
Společně jsme tvořili nejmocnější říši světa.
Ale nyní je Atlanův trůn spoutaný archaickým právem a politikou.
- Přičemž hrozba seshora roste. - Povrch vždy sužovalo násilí.
- Sami se zničí. - Předtím ale zničí nás.
Dost už bylo ukrývání.
Přišel čas, aby Atlantida opět povstala.
Je to pocta tobě, králi Nereusi.
Aby se Xebel, jako první království, přidal k alianci krále Orma.
Nemáte na výběr, Vulko.
Zákon vyžaduje pro útok čtyři království.
Ztracené národy a Poušťaři jsou pryč.
V Hlubině jsou jen zvířata.
Brine se nikdy nepřidají a Rybáři jsou zbabělci.
S mou podporou a armádou je ale možná přesvědčíš.
Vím, co chceš.
Jak budeš mít přísahu čtyř království, staneš se...
... Pánem oceánů.
- To je jen titul. - Nejsem hlupák, králi Orme.
Jako Pán oceánů budeš velet nejmocnější armádě světa.
Jsem jasná volba.
Jsi?
Co ty řeči o tom, že tu je ještě někdo?
Atlanťan, co žije na povrchu.
Z královské krve.
Můžeš sedět na trůnu, ale tvůj nárok je slabý.
Jak pak chceš sjednotit říši?
Matčin bastard v Atlantidě ani nebyl.
Jeho věrnost patří-
Suchozemci! Do zbraně!
Král je zraněn!
Nesnažím se rozpoutat válku.
- Ta už začala. - Tak jim pošleme jasný vzkaz.
- Tady máš klíče. - Díky.
Doma zapracujem na tvých manýrech.
Děda by nám dal, že jsme nedopili.
Asi jo, ale na to bude ještě čas.
Dostanem tě do postele.
A je to.
- Hledala jsem tě. - Tak to ne.
Pojď se mnou do Atlantidy.
Hele, dostaneš stejnou odpověď jako starouš Vulko.
Teda ne stejnou, páč si ženská. „Děkuji, nemám zájem.“
Porazils Steppenwolfa a zachránil Atlantidu.
Shoda okolností.
Tvůj bratr Orm chce vyhlásit suchozemcům válku.
Miliardy zahynou. Na obou stranách.
Musíme ho zastavit.
A to jako jak?
Jsi prvorozený syn královny Atlanny.
Na trůn máš právo.
Válce zabráníš a všechny ochráníš jedině tak,
že se staneš právoplatným králem.
To si myslíš, že mi Orm jen tak přenechá trůn?
Jsem bastard popravené královny.
- Veř mi, nejsem žádný král. - To souhlasím.
Paráda. Super.
Ale Vulko ti z nějakého důvodu věří.
A proto jsem tu. Vulko ví, kde je ztracený Atlanův trojzubec.
- To je pohádka pro děti. - Není.
S trojzubcem ti budou lidé naslouchat. Pak by ses přihlásil o trůn.
Můj nárok zanikl s mou matkou.
Ale můžu ti slíbit, že jestli Orm zaútočí,
skončí jako moje matka.
Nebudu mít slitování.
NĚKDE V SEVERNÍM MOŘI
Ta ponorka stěží plula, ale svému účelu posloužila.
Jeden od vás zasáhl.
- Nepatří k nám. - Zabil mi tátu!
Náš obchod tímto skončil.
Nech si peníze. Já chci Aquamana.
Tati!
Táto!
Tak dělej!
- Nedýchá! - Uhni, pomůžu mu.
Ani nevím, jak se jmenuješ.
Princezna Y' Mera Xebella Challa.
Říkej mi Mero.
Díky, Mero.
- Panebože! - To je Ormova práce.
To nejhorší teprve přijde.
- Bleskové záplavy… - 90 % budov bylo zničeno…
…. scény ze světa nemají obdoby.
Válečné lodě a odpad vyvrhnutý tsunami.
Neobvyklý pohled na pobřeží plné odpadu...
Odpadky jsou všude.
Odpad nakumulovaný za desetiletí je zpátky.
Mnozí se ptají, zda jde skutečně o přírodní katastrofu.
Tohle nebyla příroda. Vyhodili náš odpad a naše lodě!
Jde o první kontakt s Atlantidou!
Ty vaše praštěné teorie o Atlantidě!
- Nemáte žádný důkaz. - Otevřete oči!
Jeden Atlanťan už mezi námi žije. Aquaman!
Kde to jsme?
Přesně tady mi dal Vulko první lekci plavání.
Musíš zapomenout, co ses naučil na souši.
Jdi do sebe. Najdi své atlantské instinkty.
- Vždyť už umím plavat. - To si jenom myslíš.
Aby bylo jasno. Pomůžu ti zastavit válku, nic víc.
To bude asi nejlepší.
Oceán je víc než zdroj života, Arthure. Je jako my.
Ty umíš mluvit pod vodou? A já to taky zvládnu!
- Boží! - Umíme víc, než jenom mluvit.
Být Atlanťanem je víc, než jen umět dýchat vodu.
Tělo je schopno zvládnout extrémní chlad a zimu.
Oči si přivyknou tmě.
Tohle je paráda!
A Vulko, kdy uvidím mámu?
Brzy, můj princi.
Jakmile budeš připraven, přivedu tě do Atlantidy za královnou.
Schovala jsem si tu loď.
- Do toho nevlezu. - Budeš muset.
Nechalas tu loď zahnívat. Abych nezasmrádl.
To si polepšíš.
Jo.
KRÁLOVSTVÍ ATLANTIDY
- Na co máte most pod vodou? - Brána je pozůstatek z dávných časů.
- A taky jediná cesta do města. - Co přeplavat stěnu?
I kdyby ses vyhnul strážím, hydrakanóny to jistí.
- Pořád se sem někdo chce dostat. - To jistě.
- A co je tohle? - Celnice.
Neboj, mám diplomatickou propustku.
Vítej doma.
Ve starém městě máme úkryt. Šlechta o dno nezavadí.
Jsme tu.
Co je tohle?
Vzduchové kapsy tvoří bezpečnostní vrstvu.
- Jen šlechta umí dýchat i vzduch. - A odrazuje to zvířata.
Dělají binec.
Vulko, tak jsem tady.
Nakonec máš, cos chtěl.
Arthure, kéž by to bylo za lepších okolností.
Nemůžu uvěřit, že Orm zaútočil.
To nebyl útok, na ten nemá ještě právo.
- Co provedl válečným lodím bylo jenom varování. - Co ho popíchlo?
Byl s tvým otcem napaden suchozemci.
Suchozemci? To těžko. Ti na Atlantidu nevěří.
Byl jsem u toho. Zaútočila na nás ponorka.
Xebel se postavil za Atlantidu.
Orm má tak velkou flotilu, že ostatním alianci vnutí.
Jestli chceš zabránit válce, musíš ho sesadit.
Kolikrát to mám opakovat? Nechci být král.
Nechápeš to.
Jak ho prohlásí Pánem oceánů, bude pozdě.
Bude mít neuvěřitelnou moc.
Jsem z povrchu. Nebudou mě brát vážně.
Nevím, co mám dělat.
Získáš si lidi. Ukážeš jim, že jsi toho hoden.
A že přineseš tohle.
Jeden bych už měl.
Takový ne.
Tohle je ztracený Atlanův trojzubec.
- Tu povídačku znám. - Není to povídačka. Existuje.
Vykován těmi nejlepšími zbrojmistry.
Z Poseidonovy oceli ho ukovali pro krále Atlana,
prvního vládce Atlantidy.
Podle legendy vládl trojzubec mocí nad mořem.
Co se s ním stalo?
Pro odpověď se musíme vrátit do doby před pádem.
Do doby vlády krále Atlana.
Kdy bylo království Atlantidy jednotné.
Byla to doba blahobytu a technologického pokroku.
V době, kdy ostatní měli Zemi za plochou,
jsme odhalili tajemství nevyčerpatelné energie.
Ale byli jsme moc ctižádostiví, lačnili jsme po moci.
Oceán nás pohltil a Atlantida se potopila.
Ale co nás pohřbilo, nám rovněž ukázalo cestu.
Dalo nám to schopnost dýchat pod vodou.
A tak jsme se vyvinuli.
Jiní zažili úpadek, stali se z nich primitivové.
A král dožil své dny v dobrovolném exilu.
Jeho, ani trojzubec, už nikdy nikdo nespatřil.
Před pár měsíci tohle odhalil archeologický tým.
Dávná nahrávka z období první dynastie.
Jsem přesvědčen, že obsahuje Atlanův vzkaz jeho lidem
a umístění posvátného trojzubce.
- A co říká? - Nevíme. Je to stará technologie.
Na válci je znak Pouštního království.
Vydejte se tam a získejte zprávu.
Uvnitř je vodítko k místu Atlanova posledního odpočinku.
Hraniční hlídka, jste zatčeni za nelegální vstup.
Ne! Nesmí tě spatřit!
Asi si nechceš promluvit?
Mám stejný názor.
Zatýkám tě jménem krále Orma.
Vítej v Atlantidě.
Bratře.
Konečně jsi tady.
Jsi docela slavný.
Celé ty roky se stydím za matku, že se spustila se suchozemcem.
Že mám za bratra křížence, kterého bych nejraději propíchl.
Ale když tě tu konečně mám,
musím přiznat...
Jsem na pochybách.
Pusť mě z těch řetězů a budeš mít jasno, bráško.
Uvidíme, kdo koho napíchne.
Jistě. Přinesl jsi matčinu zbraň.
Proto jsi sem nakonec přišel? Abys mě zabil?
Přišel jsem zabránit magorovi zničit svět.
Aha.
A jak chceš zastavit ta zvěrstva, co páchají lidé z povrchu?
Staletí nám znečišťují vodu.
A tráví naše děti.
Teď hoří obloha a oceány se vaří.
Jsi tu, aby ses postavil vlastním lidem?
Taková válka není o stranách.
- Vybral sis, když si nárokuješ trůn. - Pokud tě to zastaví.
Odvoláváš se na souboj králů?
Říkej tomu jak chceš. Já tomu říkám nakládačka.
- Tak to tak uděláme. - Vaše Výsosti!
- Orme! - Copak to nechápete?
Jestli ve veřejném souboji porazím prvorozeného syna Atlanny,
pak všech sedm království sezná, že jsem právoplatný král.
Výsosti, poražení hlupáka není vítězství.
Váš bratr je očividně prostý duchem.
- Výsosti, nezná naše zvyky. - Dostane rychlokurz.
- Vyzýváš mě na souboj? - To si piš!
- A až vyhraju... - Jestli.
Ukončím veškeré operace. Válka skončí.
Ale jestli zvítězím já...
... skončils.
- Beru. - Jak je libo.
Padla výzva a já ji přijímám.
- Připravte ho pro ohnivý kruh. - Tak moment. Kruh čeho?
Jak ses mohl nechat vmanipulovat do souboje?
Vždyť se tak všechno pořeší.
Porazím ho, válka skončila, padám domů.
Na souši jsi nebezpečný protivník, ale tady není tam.
Orm trénuje pod vodou celý život,
aby byl tím nejlepším válečníkem.
- Tys mě přece učil bojovat. - Uvidíme, na co si vzpomeneš.
- K čemu je ta vidlička? - To je trojzubec.
Braň se!
- Co to je? - To tě naučím, až zvládneš trojzubec.
To není fér.
- Je velký a neohrabaný. Chci meč. - Patřil tvé matce.
Je to tradiční zbraň královského rodu. Bez jeho zvládnutí nebudeš králem.
Proč nikdy nepřijde?
- Už jsem ti říkal, až- - Přestaň mi tu lhát!
Dělám, co mi nařídíš!
A pokaždé si pak vymyslíš něco dalšího.
Kdy budu připravený?
To mě nemá ráda?
Milovala tě nadevšechno na světě.
Ale aby tě ochránila, musela se vrátit do Atlantidy.
Manželství s králem Orvaxem bylo dohodnuto už dávno.
Musela si ho vzít a porodit mu syna, prince Orma.
Když se o tobě Orvax dozvěděl, popadla ho žárlivost.
A obětoval ji stvořením Hlubiny.
On ji popravil?
Kvůli mně?
Všechno si pamatuju.
Něco tu pro tebe mám. Patřilo to matce.
Pověz.
Schvalovala by, že se její synové snaží navzájem zabít?
Chápu tvůj strach a váhání, Mero.
Vážně. Nechci válku-
Ušetři mě! Já tě znám.
Děláš pravý opak toho, co nás tvá matka učila.
- Kdyby tu byla- - Ale není!
Ne? Co nás učila, je považováno za zradu.
Nekráčej v jejích šlépějích.
Takže to má být ten ohnivý kruh?
Jak to teda bude? Mám tě spráskat tady?
Vulko, odveď moji snoubenku do lóže.
Lady Mero, pojďte.
Máme tady legendu o Karathenovi.
Bylo to tak mocné monstrum, že se ho bál i sám král Atlan.
Tak ho uvěznil v hlubinách oceánu.
A v té hlubině čeká na svou příležitost.
Atlantida také čekala.
A nyní se monstrum probudilo.
Byla doba, kdy jsem se s tebou chtěl hrozně moc potkat.
Poznat brášku. Aby věděl, že není sám.
Že budeme bráchové.
Kdybych tak tušil, jaký z tebe bude kokot.
Kvůli tobě matku popravili.
Od té doby tě nenávidím.
Ale nechci tě zabít, Arthure.
Proto ti dám poslední šanci.
Vrať se domů. Do Atlantidy se už nevracej.
Tohle nevyhraješ.
Válka s povrchem bude, ať chceš či ne.
A přinesu s sebou hněv sedmi moří.
- Víš, že ti to nemůžu dovolit. - Vím.
To je zase co?
Ohnivý kruh.
Do hajzlu!
Lidé Atlantidy, vyslyšte mě.
Můj bratr se vrátil z povrchu, a žádá si trůn.
Vyřešíme jeho nárok tradičním způsobem.
Prolijeme bohům krev, nechť rozhodnou.
Zrádce!
ORM - KRÁL, MISTR S TROJZUBCEM KŘÍŽENEC - Z POVRCHU, OPILEC
Můj otec se klaní králi Atlantidy.
Suchozemci prolili první krev.
To jsme měli žadonit o milost?
Taky je nesnáším, ale nepřijde ti to načasování až moc příhodné?
Snad nejsi tak naivní?
Ty tu válku taky chceš.
Už dávno jsme měli suchozemcům ukázat jejich místo.
Proč ne takhle?
Máš matčin trojzubec.
Stejně jako ona je mocný, ale má své chyby.
Můj je otcův. A nikdy nepoznal porážku!
Slíbil jsem Atlanně, že ho ochráním.
Tohle není souboj, ale poprava!
Já jsem pravý král!
Na co čekáš? Nastup!
Mero!
- Jaký je plán? - Plán byl najít Atlanův trojzubec a pak vyzvat Orma!
Tak jsem něco přeskočil, stane se.
- Pozor, bubák na šestce. - Cože?
- Jsou za námi! - Příště to řekni rovnou!
Jsou za námi!
- Říkalas, že přes stěnu to nejde! - Jo!
- Že tam jsou hydrakanóny! - Jsou! Mlč!
Snad si budou myslet, že jsme mrtví!
Skákej!
Podrž to.
- Co to děláš? - Pinokiovi to vyšlo. - Komu?
To máš fuk. Nastup.
Paráda, necháme se sežrat.
- Jak to děláš? - Netuším.
- Navzájem se domluvíme. - Jasně. Velké tělo, prázdná hlava.
- Hele, zachránil jsem ti krk! - Já tobě dřív!
Říkala, že je čistý vzduch. Takže kam teď?
Do moře z písku, suchozemci zvaném Sahara.
Fajn.
ZÁPADNÍ SAHARA
Pasažéry obvykle neberu, ale když platíš pirátským pokladem.
Dík za odvoz.
V pohodě?
Tak vysoko jsem ještě nebyla.
Nebo tak daleko od domova.
- Aspoň se máš kam vrátit. - Už ne. Nemůžu zpátky.
Tvou záchranou jsem se pro všechny stala zrádcem.
Jsi králova snoubenka. Musí tě vzít zpátky.
Atlantida je skvělá. Odpouštět ale neumí.
- Vždyť jsi princezna. - Tvá matka byla královna.
Kdybych se vrátila, hodí mě do Hlubiny.
Ani otec by mě nevzal zpátky.
No...
Ber to z té lepší stránky. Teď se můžeš vdát z lásky.
Tohle není o lásce. Máme závazky vůči zemi a rodině.
A já se tomu otočila zády.
Někdy musíš udělat, co je správné.
I když proti tomu srdce protestuje.
Vaše Výsosti?
Lokátor ukazuje, že je princezna zde.
V Pouštním království.
- Tvrdils, že je mrtvá. - No tak není.
- Tvůj bratr taky žije? - Ne nadlouho.
Kapitáne Murku, připravte útočný tým.
To ne! Meru zatknete a přivedete mi ji.
- Zradila trůn... - Je to dcera Xebelu!
Jestli se jí něco stane, naše koalice končí.
Výsosti, vplouváme do vod království Rybářů.
Nyní bychom měli přesvědčovat o alianci zbývající dvě království.
Můj rádce má pravdu.
Jako obvykle.
Zatkněte je, a ať se dceři krále Nereuse nic nestane.
Jsme na místě!
- Hele, je tu kolem něco? - Jenom poušť.
- Je tu jenom poušť. - Plete se.
- Co blbneš? - Mero, ne!
To vyskočila bez padáku?
Zrzky. Kdo by je neměl rád?
Ty jsi ale cvok!
Tudy.
Posledně jsi prohrál, protože jsi měl špatné zbraně.
S našimi se to nestane.
Prototyp brnění pro novou generaci atlantského vojáka.
Pro pomstu máme pochopení.
Dám ti na povel mé nejlepší vojáky
a ulovíš mi toho křížence.
Já na ně nemůžu, ale ty ano.
Utekl k vám. Zabij ho a jeho společnici a odměna tě nemine.
Stačí mi, že ho zabiju.
Náš klenot. Pořád je ještě ve vývoji.
Mění vodu na paprsek excitované plazmy.
To bude chtít větší přilbu.
Když tu ještě bylo moře, usadil se zde jeden kmen z Atlantidy.
Když voda vyschla, vymřeli.
Vymřeli? Paráda.
- Už jsme blízko. - Čemu?
- Že umřeme žízní? - Že ti jednu fláknu!
Hele, amazonko. Asi to nechápeš.
Rozhlédni se. Ztratili jsme se! Vidíš tam něco? Nic tam není!
- Kolem je pustina. - Ty tomu říkáš domov.
Ale ne můj! Povrch netvoří jenom poušť.
No jistě. Taky máte hnusná města plná splašků
a celé hory odpadků.
A taky máte továrny, které ten hnus...
Dobrá, chápu.
Možná nám vládnou blbci, ale máme i hezké věci.
Zelené lesy, hory, a překrásná jezera.
Takové mini oceánky. Ty si zamiluješ.
- Chceš mě naštvat? - Prostě to předem neodsuzuj.
Atlantidu jsi škrtnul pro míň.
To by stačilo! Dost!
Kvůli tomu krámu jsi vyskočila z letadla a teď tu trčíme.
Jestli ty jsi příští král, můžeme to zabalit.
POUŠTNÍ KRÁLOVSTVÍ
To byla paráda.
Koukej, co jsem našel!
- Ty? - Jo.
Mrkej na to!
To je nářez!
Tohle je kovárna, kde podle legendy ukovali Atlanův trojzubec.
To o legendě si můžeš škrtnout.
Vulko měl pravdu.
Existuje.
Nic.
Jasně, že to nefunguje. Práší se tu na to od dob,
kdy Sahara ještě nebyla pouští.
- Zatraceně! - Kdy Sahara ještě nebyla pouští!
- Díky, za to zopakování. - Vyschlo to.
Máš ty nejlepší nápady, když vůbec nepřemýšlíš.
- Nehýbej se. - Hele, co to děláš?
Potřebujeme vodu a ty jsi její nejbližší zdroj.
Tak se nehýbej.
Vejtaho.
Mohl jsem se na to vyčůrat.
Král Atlan.
V tomto trojzubci přebývá moc Atlantidy.
Ve špatných rukách by přinesl zkázu.
Ale v rukách právoplatného dědice
by spojil všechna království světa.
Jestli hledáš mou moc, musíš dokázat, že jsi jí hoden.
Vydej se za okraj světa do skrytého moře.
V lahvi hledej vyznačenou cestu.
Pouze v rukou skutečného krále...
... ji spatříš.
Tohle se Orm nesmí dozvědět.
Počkej!
- Co? - Neměli jsme si to nejdřív zapsat?
Já si to zapamatovala. Ty ne?
Jo, jasně. Komplet celý.
Co říkal?
Něco, něco, trojzubec.
V lahvi hledej vyznačenou cestu.
Naše další destinace.
SICÍLIE, ITÁLIE
Snad nezačínáš mít ty suchozemce ráda?
Není správné soudit předem.
Hned jsem zpátky. Nikam nechoď.
Prý je to v té velké zřícenině nahoře.
Já zjistila něco hodně zajímavého.
Pinokio.
Riskovals naše životy, protože jsi o tom četl v pohádce?
Ona je to i knížka?
Já to mám z filmu.
KRÁLOVSTVÍ RYBÁŘŮ
Králi Nereusi. Já doufal, že se váš lid povznesl
nad to dogma, že válka s povrchem je neodvratitelná.
Je naším názorem, že až o sobě suchozemcům nakonec dáme vědět,
měli bychom je učit, ne zničit.
Klaním se vašim vznešeným cílům, králi Ricou.
Ale myslím si, že tím jen maskujete svoji zbabělost.
Jak se opovažujete!
Ale prosím vás!
Jste království nabubřelých filozofů a vyšumělých básníků,
kteří se utápí v dekadenci. Je mi z vás špatně.
Můj králi!
Král je mrtev, nechť žije jeho následovník.
Princezno. Povolejte armádu, Vaše Výsosti.
Okamžitě vytáhneme na království Brine.
Jak to bylo v té nahrávce?
Vydej se za okraj světa do skrytého moře.
V lahvi hledej vyznačenou cestu.
Pouze v rukou skutečného krále ji spatříš.
V lahvi hledej vyznačenou cestu...
- Ty jo... - Copak?
Dej mi to.
- Ale jaký je správný směr? - Ukaž.
Jak byla ta poslední věta?
Pouze v rukou skutečného krále ji spatříš.
V rukách krále...
Marcus Agrippa. Skvělý generál, ale nebyl král.
Scipio taky ne.
- Jak to víš? - Táta do mě hustil dějepis.
Nikdo z nich nebyl král, až na tohohle.
Romulus, první římský král.
Pouze v rukou skutečného krále ji spatříš.
- Tamhle je, tam míříme. - Cože? Ukaž!
Našli jsme to!
Na prosťáčka si nevedu špatně, co?
To tedy ne.
V hlubině číhá a sní obludnost
a kymácejícími se lidskými městy se šíří zhouba.
Zpátky!
Arthure!
Přikazuji vám sklonit zbraně!
Princezno Mero, jste obviněna z velezrady.
CÍL ZAMĚŘEN
- Kdo jsi sakra ty? - Tohle ti možná napoví.
- Ty jsi z té ponorky. - Správně.
Ale teď mám atlantskou ocel.
Říkej mi Black Manta.
Myslel sis, že to nechám jen tak?
Neříkal jsem ti, ať se to už neopakuje?
Neutečeš!
- Chci tvou krev! - Jak jsi mě našel?
Tvoje přítelkyně si přece nemůže jen tak zmizet.
Ne!
Běžte dovnitř!
Prokážu ti stejné milosrdenství, jako ty mému otci.
A vykuchám tě jako rybu!
PORUCHA
Arthure!
Mero, sledujou tě.
- Cože? - Sledujou tě.
Arthure! Zůstaň tu se mnou!
Arthure, vzbuď se!
Ty jsi ukradla loď?
Lodě v přístavu nejsou pro veřejnost?
Ne. Každá někomu patří.
To byli Ormovi vojáci.
Jejich velitel ale nebyl Atlanťan. Ještě jsem ho neviděla.
Ale já jo. S otcem byli piráti.
Viní mě z jeho smrti.
Je to nebezpečné povolání. Nemůžeš za to.
Přijde mi, že ano.
Nechal jsem ho umřít.
Kdybych chtěl, mohl jsem ho zachránit.
Udělal jsem si nepřítele. A může ti ublížit a bude to má vina.
To je teď za námi.
Dělejme si starosti s tím, co nás čeká.
Cesta vede do království Hlubiny.
Ti mi zabili matku.
Ano. Byla jim obětována.
Je to místo smrti. Netuším, co nás tam čeká.
Měli bychom to otočit.
- Můžeme lidi na povrchu varovat. - Vrátit se?
Už odmala vím, že nesmím ukázat slabost.
Věci řeším ručně.
Jsem velké kladivo a jde mi to.
Ale tady dostávám akorát napráskáno.
Nejsem žádný vůdce, ani král.
S lidmi moc nevycházím.
Kvůli mně tě nenechám umřít.
Pochybuješ o sobě, protože pocházíš ze dvou světů.
Ale právě proto jsi tím pravým.
Ty jsi ten most mezi mořem a pevninou.
Teď už to vidím.
Otázkou je...
... jestli to vidíš taky.
Vaše Výsosti, lokátor lady Mery nevysílá.
Vulko, můj věrný rádce.
Sloužíš trůnu již od dob mého otce.
Než válka započne, máš pro mě radu?
Již jsem se vyslovil, můj králi.
A vždy podpořím vaše rozhodnutí.
Mé rozhodnutí...
Podporuješ...
... a přitom zrazuješ.
Myslíš, že si nejsem vědom tvé zrady?
Že jsi byl vždy věrný tomu matčinu bastardovi?
Že jsi ho roky připravoval, aby mě obral o můj trůn?
Nepopírej to.
- Nepopírám. - Proč?
Jsem čisté krve.
Svůj život jsem zasvětil Atlantidě.
- Na rozdíl od tebe. Ty sloužíš trůnu! - Také, že ano.
Arthur možná není čistý Atlanťan, ale bude mnohem lepší král.
Odveďte ho.
Ale ať má hezký výhled.
- Co je to za příšery? - Z Hlubiny. Jsme na místě.
- Je jich moc! - Rychle dovnitř!
Žijí v hlubinách, bojí se světla! Tady máš.
Pojď!
Skočíme!
Tamhle!
KRÁLOVSTVÍ HLUBINY
- Roztrhá nás to! - Nemáme na výběr!
Arthure!
Mero!
SKRYTÉ MOŘE, ZEMSKÉ JÁDRO
Mero!
- Arthure. - Mami?
Sice mě obětovali Hlubině,
ale přežila jsem a probojovala se sem. Jako vy.
- To jste tu celých 20 let sama? - Ano. Tady se posaď.
Musíš mi odpustit. Všechno.
Tohle celé se děje kvůli mně.
To není pravda. Ty za nic nemůžeš.
Bylo to mé rozhodnutí. Musela jsem odejít, abych tě ochránila.
Abych ochránila tvého otce.
Pověz mi o něm. Je...
Pořád chodí na konec mola.
Každé ráno.
Každý den.
Čeká tam na tebe.
Proč ses nevrátila?
Protože ten portál nás nepustí zpátky.
Trojzubec je jediná cesta zpátky.
Ale chrání ho Karathen.
To monstrum skutečně existuje.
Je za tím vodopádem.
- Půjdeme na něj všichni. - Ne.
Je příliš silný. Kolikrát jsem to za ty roky zkoušela.
Jen pravý král může projít.
Bojíš se.
Jo.
To je dobře.
Jsi připraven.
Atlantida měla vždy krále.
- Teď potřebuje něco víc. - Co by mohlo být víc než král?
Hrdina.
Král bojuje jen za svou zem, ale ty...
Ty bojuješ za všechny.
Nemáš tu co dělat.
Hlídám trojzubec proti nárokům falešným králů
už od samotného počátku. Tisíce let.
Zkoušeli to ti největší šampioni a stejně neuspěli.
Ale ze všech těch lidí jsi ho ty nejméně hoden.
Jak se sem opovažuješ vstoupit?
Ty s poskvrněnou krví?
Dělat si nárok na největší poklad Atlantidy?
Budiž.
Kříženče.
Ty si myslíš, že jsi toho hoden?
Považuješ se za krále?
Svou přítomností znevažuješ toto místo.
Stůj!
Máš pravdu, jsem jen kříženec.
Vím, že nejsem ten pravý, proto jsem nepřišel.
- Ty mě chápeš. - Jo.
Kromě krále Atlana se mnou žádný smrtelník nepromluvil.
Kdo jsi?
Nikdo.
Jsem tu, protože nemám na výběr.
Jsem tu, abych ochránil svůj domov a lidi, které mám rád.
Jsem tu, protože trojzubec je naše poslední naděje.
A pokud ti to je málo...
... tak se jdi bodnout!
Nikdo ještě nevypáčil trojzubec
z Atlanova sevření.
Pokud ho nebudeš hoden...
No, celé věky jsem nepozřela sousto
a jsem hladová.
Právoplatný král.
Pamatuj, Brine jsou brutální divoši.
Útok na velící struktury může zvrátit bitvu.
Poraž jejich krále a budeš velet největší armádě na planetě.
Dnes sjednotíme království. Zítra sežehneme pevninu!
Povstaňte, Atlanťané!
KRÁLOVSTVÍ BRINE - Smrt Atlantské chátře!
Útok!
Neskloníme se před Atlantidou!
Dáme jim lekci, na kterou nezapomenou!
Zadrž! Potřebujeme ho!
- Přidej se ke mně, nebo zemři! - To tě mám oslovovat Vaše Výsosti?
Žádná Výsost.
Jsem Pán oceánů.
Vem si mou armádu, ty jedna makrelo.
Ale věrnost ti nikdy neodpřisáhnu!
Jak chceš!
Co to...
A zjevil se král.
Do útoku!
Ztráty jsou příliš velké. Musíme to zarazit!
Vyhledám otce. Ale ty musíš porazit Orma.
- A co když se mi to nepodaří? - Posledně byl ve svém živlu.
Přinuť ho bojovat ve tvém.
- Jaký je teda plán? - Nenech se zabít.
Dobrý plán. Nenech se zabít.
- Velí Hlubině! - To není možné!
- Pohov! Nechte ji projít. - Otče, prosím.
Má trojzubec! Možná tu válku obhajuješ,
ale je králem podle našeho nejsvětějšího zákona.
Pokud to popřeš, tak Atlantida, za kterou bojuješ, je mrtvá.
Je to tak! Kříženec má Atlanův trojzubec.
Vládne mořím!
V tom případě je to váš král.
- Vulko! Musíme mu pomoct! - To nejde!
Lidé to musí vidět na vlastní oči.
Ten trojzubec nic nemění na faktu, že jsi kříženecký bastard.
Atlantida tě za krále nikdy nepřijme.
Prolijeme bohům krev...
... nechť rozhodnou.
Vzdej se trůnu!
Vzdej!
- Skonči to! - Vzdej se trůnu!
Neznáme slitování.
Možná sis toho nevšiml, bratříčku.
- Ale nejsem jeden z vás. - Udělej to!
- Zabij mě! - Ne!
Zabíjení už bylo dost!
- Matko? - Můj synáčku!
To je nadlouho. Povím ti to později.
Poplav!
- Tomu nerozumím. Měl jsem za to... - Vím.
Arthur mě zachránil.
- Ty podporuješ jeho? - Ano.
Oba jste moji synové a mám vás moc ráda.
Ale oklamali tě.
Otec tě učil, že jsou dva světy. Neměl pravdu.
Země a moře jedno jsou.
Má královno.
Vulko.
Odveďte ho. Ale ať má výhled.
Až budeš chtít, promluvíme si.
Lidé Atlantidy, dnešek začal krveprolitím,
nechť tedy skončí radostně.
Představuji vám krále Arthura z Atlantidy.
Sláva králi!
- Co mám teď dělat? - Buď jim králem.
To bude sranda!
- Vrátila ses! Jsi zpátky! - Ano!
Můj otec byl strážcem majáku.
Matka byla královna.
Nikdy se neměli potkat.
Ale jejich láska zachránila svět.
Díky nim jsem takový, jaký jsem.
Syn země, král moří.
Ochránce hlubin.
Jsem Aquaman.
AQUAMAN Přeložil Blacklanner
Haló!
15 let jsem pracoval v mořském institutu.
Vždyť vás vyhodili!
Studoval jsem mořské fenomény a tohle je přesvědčivý důkaz.
Seizmografy zachytily exploze na oceánském dně.
Máme satelitní snímky, trosky atlantských válečných lodí...
- Doktore Shine! - Nechte mě domluvit!
- Zase ti Atlanťané? - Vláda o jejich hrozbě nechce mluvit...
Být vámi, tak to nedělám.
To je atlantská technologie? Řeknete mi, jak jste se k ní dostal?
Jasně.
Ale nejdříve mi řeknete, jak najdu jeho.
KDO JE AQUAMAN?