Be2Can Distribution uvádí
V pátek 22. července 2011 došlo v Norsku ke dvěma teroristickým útokům.
K bombovému útoku na vládní budovy v Oslu
a k masakru v letním táboře mládeže Norské sociálně demokratické strany.
Útoky byly politicky motivovány.
Pachatelem obou činů byl 32letý pravicový extremista z Osla.
22. července 2011
Oslo 15:17 hodin
Tábor sociálně demokratické mládeže. Ostrov Utoya severozápadně od Osla.
17:06 hodin
Ty to prostě nechápeš.
Tak... poslouchej, co říkám.
Ano?
Ale proto je důležité, že tu jsme.
Ano, mami, chápu. Ale...
Jsme na ostrově. Na nejbezpečnějším místě na světě. Není se čeho bát.
Emilie?
Ne, teď ji nevidím.
Mám ji od tebe pozdravovat?
Ano.
Možná má vybitou baterii.
Ano, myslím, že jo.
Tak si zavoláme.
Ano, vyřídím.
Dobře. Tak ahoj.
Ahoj.
Ahoj, už něco víš?
Mluvila jsem s naší sousedkou. Říkala, že u nás nikdo není.
Emilie!
Dobře to dopadne, neboj. Počkej tu, hned se vrátím.
- Přijdeš taky? - Hned, běžte napřed.
Ahoj.
Tys neslyšela, jak na tebe volám?
Byli jsme se koupat!
To vidím.
Nechoď sem!
Emilie, co je to tu za binec?
Vy jste měli mejdan?
Ne.
Emilie kašle na uklízení.
- Můžeš mi pomoct? - Jo.
- Tohle je tvoje? - Klidně si nabídni.
- Pettere! - Fuj, co je to za hnus?
Fuj.
- Jak to chutnalo? - Jako bramborová kaše.
- Nechceš taky? - Nechci mít kaši ve vlasech!
Tak jdeme, nebo co?
- Jo, hned. Běž napřed. - Ale kdy?
Později. Nevím, jdi.
Necháš tu válet oblečení?
Takhle se to dělá?
Hele, nech to!
To je tak těžký brát ohledy?
- Klídek, pak to pověsím. - To nemyslím.
Lidi jsou v šoku a ty si hulákáš jako někde na mejdanu.
Chudinko.
Styděla ses za mě?
Ne, ale...
Nepůsobí to dobře.
Kašlu na to, jak to působí.
Aha.
Promiň, že jsem se trochu bavila.
Máš tušení, co se stalo?
Byla jsem se koupat!
Odina máma v té budově pracuje.
Aha, to jsem nevěděla.
To jsi celá ty.
- Jak to myslíš? - Vždycky jsi dokonalá.
Cože?
Jen říkám, že bys měla brát ohledy.
- Jistě, maminko. - Máma ti asi tisíckrát volala.
- Proč jsi jí to nebrala? - Všechno, co dělám, je špatně!
Emilie!
Říkalas, že mám poznat lidi. A teď to zase dělám špatně.
To jsem neříkala.
- Nikdy bych sem sama od sebe nejela. - Nech toho. - Kdybys mě nepřemlouvala.
Nebuď taková zrovna teď.
Prosím.
Běž zpívat u kytary, jak se postaráte o světový mír nebo tak něco.
Teď jsi jako malý trucovitý dítě.
Tak jsem, no. Pardon!
Hele...
Promiň.
Pojď tam se mnou.
Prosím.
Budeme grilovat a tak.
A tak...
No dobře, tak nechoď.
A ten svetr je můj, jak víš.
Kolik je hodin?
Hej! Kolik je hodin?
- 17:10. - A sakra. Propásl jsem Gro?
Tys celou dobu spal?
Vybil se mi mobil.
Takže jsi to neslyšel?
- Co? - V Oslu vybuchla bomba.
Fakt?
Bouchlo to u budovy vlády.
Teroristi, nebo co?
Nevím.
- Do háje. - Jo.
- V klubovně je velká obrazovka. - Počkej na mě!
- Magnus. Přijel jsem včera. - Ahoj. Kaja.
- Fajn. - Ano.
Magnusi, máš ty karty?
Jo.
Díky. Tak za chvíli.
Kde se připojím na internet?
Můžeš to zkusit uvnitř, ale všude je tu špatný signál.
- A můžu si někde nabít mobil? - Jo, taky uvnitř.
- Aha. Kde? - Byl jsi v hlavní hale, ne?
- Jo. - Tak vpravo nad...
- Aha, ale kde je hlavní hala? - Promiň.
Uvnitř vlevo. Je tam spousta zásuvek na dobití.
Tak se uvidíme pak.
Co?
Přijdu pak, až si dobiju mobil.
Tak jo.
Už volala. Nikdo z rodiny nebyl ve městě, když to bouchlo.
To je skvělá zpráva!
- Jsi ráda, viď? - Jasně.
- Tak buď ráda! - Jo.
Moc vesele nevypadáš.
- Všichni v pořádku? - Ano. Všichni.
Já věděla, že není v práci, ale...
Dneska je normální, že si člověk dělá starosti.
Kajo, obě nesním. Nechceš jednu?
- Ty mi jednu dáš? - Proč ji nedostanu já?
- Nepojedeme domů? - Ne, nikdo nepojede domů.
Nechci být od všeho tak odtržená.
Klid, tohle je přece letní tábor.
Stejně bys doma k ničemu nebyla, Užívej si, že jsi tady.
Nenecháme si tím nic pokazit. Upečeme si maso...
A pak si dáme disco!
Podívejte se na Issu, je do tance celej žhavej.
- Disco se ruší. - Vážně?
Není divu.
Tak budu tančit sólo. Al capella. Uspořádám vám show.
Al capella? Říká se "a capella".
- Španělsky ne. - Pitomečku.
- Pojď si tamhle sednout. - Dobře.
Jen doufám, že to nebyli islamisti.
To nikdo neříká.
To ne, ale jestli jo... To by pak bylo peklo.
Ani nevíme, jestli to byli teroristi. Třeba vybuchl plyn.
Nemluvil někdo o potrubí?
Plynové potrubí? Pod komplexem vládních budov?
To se nikdy neví.
Nebyl to výbuch plynu.
Šílené. Terorismus na norském území.
- Ty jsi...? - Magnus. Ze Stavangeru.
- Petter, z Osla. - Ahoj. Caroline.
- Našel jsi ty zásuvky? - Bez problému.
Ale vládní budovy... Mohla to být Al-Káida nebo tak.
- Al-Káida? - Ne, to je směšný! - Jo?
Nic nevíme. Je blbost takhle se dohadovat.
Nemůžeš Al-Káidu obviňovat ze všeho.
- Jenom říká, co napadne každého. - Mě ne.
Nikdo tady si to nemyslí, Isso.
Tady ne, ale venku každý.
Tak to prostě je.
Zrovna mě napadlo něco kolem Afghánistánu.
Jako že to souvisí s válkou?
- Jens o tom včera mluvil. - A s jakou válkou?
- Tam válka není. - Kajo, jsme ve válce, víš.
To není válka. Jsou tam mírové sbory.
Naši vojáci tam taky střílí na lidi.
Pracují pro bezpečí a stabilitu.
Bezpečí? No...
No, tohle je asi úplně jiná debata.
Afghánci zvysoka kašlou na to, co říká norský premiér. Válka je válka.
- Už přestávám poslouchat. - Ti dva se vždycky hádají.
- Ne, nehádáme. - Ale jsme ve válce.
Pettere, to není k věci. To si právě myslí Issa.
Mluvím o Afghánistánu, ne o Oslu. lssa se mnou souhlasí.
- Hele, mě vynechte. - Ale sám jsi to začal!
Pettere, nech toho!
A nemůžeme o tom diskutovat? Nejsme tady snad kvůli tomu?
Ano, ale nejdřív se uklidni.
A co to grilování? Máme párky?
- Vždyť jíš vafli! - Jo, ale chci párek.
Kajo... Nabídka na smír?
Mírové vafle? Srdíčko od srdce?
Mám svoje dvě vafle, ale dík.
- A co si šňupnout? - Ne! To strašně smrdí!
- Dej to pryč! - Šňupec na mír mezi námi.
- Vážně nechceš? - Ne.
- Že by ohňostroj? - To nebyl ohňostroj.
Smrdí to jako ty po třech dnech bez sprchy...
- Co to bylo? - Co se děje?
Co je?
Kristino, klid. To nic.
- Co se děje? - Sakra, co je to?
Utíkejte!
Dovnitř!
- Běžte dovnitř! - Honem dovnitř!
Schovejte se! Honem!
Zavřete dveře! Sedněte si!
- Kluci, honem dovnitř! - Zavřít dveře!
Caroline, co se děje?
Dovnitř! Dál dovnitř!
Rychle. Ještě víc dovnitř!
Pojď sem.
- Zavři hergot dveře! - Teď sem nemůžeš!
Zamkni!
Zalez dál!
- Musím jít ven! - Ne, sedni si.
Caroline, Emilie je ve stanu. Musím ji najít.
Teď nemůžeš jít ven.
- Prosím tě. - Ne, sedni si.
- Sedni si! - Musím zjistit, kde je, prosím. - Tiše.
Tiše.
Neviděls Emilii?
Ne.
Kajo, já chci domů!
Kristino, buď zticha.
Buď tiše!
- Co ostatní? - Nevím, já prostě běžel.
Tiše.
- Emilie je ve stanu. - Co?
Emilie je ve stanu.
Sedni si!
Ví někdo, co se děje?
Jdou sem!
Musíme pryč!
Vstaň!
- Kristino, vstaň! - Nenechávej mě tu!
Musíš běžet sama. Nemůžu tě nést!
Musíš sama! Nemůžu tě táhnout!
Musíš utíkat sama, Kristino!
Kurva!
Pomoc!
Co se to sakra děje?
Nevím.
Nemám tušení.
- Nebyla to střelba? - Já nevím.
Asi nějaké cvičení. Třeba nás učí, jak ovládat paniku.
Jestli jo, tak nám to moc nejde. Lidi jsou zranění.
Neviděli jste mou sestru Emilii?
Někdo mě porazil na zem.
- Byla jsem ve stanu a někdo křičel. - Vidělas ji?
Žlutý svetr, světlé vlasy?
Ach bože.
Musím ji najít, musím.
Všude se střílí. Není kam se schovat.
Třeba je to cvičení.
Vzchopte se.
- To byla střelba. - lsso, klid.
Už jsem v životě slyšel výstřely.
Tohle teda není cvičení.
Nezavolá někdo policii?
Musím zavolat sestře.
- Zavoláš policii? - Ne, sestře.
Je to 112.
- Ten kluk, co tam ležel... - Co s ním?
Byl...
Víš, co myslím...
Nebyl mrtvý, že ne?
Nevíme, jestli je někdo mrtvý.
Nemůžu se na policii dovolat.
Sakra, proč to nikdo nebere?
Noha. Asi je zlomená.
Zmlkni! Přestaň už kňourat!
Emilie?
Tady Kaja. Zavolej mi, jo?
Kajo, ona to zvládne, neboj.
Ach bože.
Emilie?
Neberou to?
- Neberou to? - Vyzvání to.
Kdyby to bylo vážné, tak by to snad vzali, ne?
Už to přestalo?
Tenhle ostrov je moc malý, není tu kam se schovat.
Haló!
Jsme na ostrově Utoya, někdo na nás střílí.
Někdo střílí na Utoya.
Řekni, že jsou tu ranění.
Ano, jsou tu ranění.
Ano, ranění.
Ne, já ne, ale slyším je.
Ne, neviděla... Neviděla jsem nikoho zastřeleného.
Tady Petter Lingard. Je tady na ostrově nějaké cvičení?
Ale zjistíte to, ano?
Dobře.
Díky.
Tak co teda?
Jsou na cestě. Máme zůstat, kde jsme.
- Nemůžeš mi brát telefon! - Volal jsem pomoc!
Ach bože.
Vypněte mobil. Dejte ho na tiché zvonění.
Co když přijdou sem?
Říkali, jak dlouho to bude trvat?
Ne, jen že jsou na cestě.
Ach bože. Bože.
Tiše!
To není cvičení.
- Nemůžeme tu jen tak čekat. - Nebuď pořád tak negativní.
- A co jako máme dělat? - Nesedět tady!
Nemá cenu děsit lidi.
Řekli, že jsou na cestě a že se máme schovat.
Tak tu počkáme, jasný?
Co se děje?
Střílí se.
Všude se střílí.
Ole... upadl na zem.
Kdo střílí? Kdo?
Policie.
Copak už jsou tady?
Policie střílí lidi.
Střílí policie.
Policie?
A proč policie střílí lidi?
Je jich hodně?
- Je jich hodně? - Nevím. Asi jo.
Viděl jsi ještě něco? Zastřelili hodně lidí?
- Jo. Hodně. - Ach bože.
Nebudu tady jen tak sedět a čekat, až mě zastřelí.
- Co můžeme dělat, jestli je to policie? - Pitomost!
Ale vždyť on říká, že střílí policie.
Musíme se dostat k vodě. Pak můžeme plavat.
- Je to moc daleko. - Záleží na tom, odkud se plave.
Voda má nejvýš deset stupňů, Isso. Za deset minut bude po tobě.
- Nemůžeme tady jen tak sedět! - Tam nás můžou vzít do člunů!
- Kdo jde? - Já jdu.
Musíme se držet pohromadě.
- Taková zima není. Emilie se koupala. - Ale to je rozdíl.
To je.
- Já jdu. - Říkali, že se máme schovat.
Teď jsme aspoň schovaní tady.
Slyšel jsi, co říkal. Najdou nás.
Najdou nás.
Musíme se odsud hnout.
Musíme se hnout.
Co máme dělat, Kajo?
Nemáme jinou možnost. Slyšíš mě?
Tak dobře.
Jestli jdeš, jdu taky.
Takže jestli začnou zase střílet, poběžíme na druhou stranu k vodě.
Počkáme na další výstřel.
Vypni ten telefon!
Vypni to!
- Vypni to! - Teď nemůžeš telefonovat!
Mami?
Bože.
Mami?
Někdo na nás střílí.
Někdo na nás tady střílí.
Nevíme, kdo to je.
Ano, jsme schovaní.
Ne, nejsem raněná.
Ale oni na nás střílejí.
Mami, nejsem zraněná.
Emilie?
Už nemůžu mluvit.
Musím to položit.
Tak. Teď! Rychle!
Kajo, kam běžíš? Kajo!
Haló!
Není ti nic? Co se stalo?
- No tak! - Čekám na Jonase.
Kdo je Jonas?
- Kdo je Jonas? - Můj bratr.
Co se stalo tvému bratrovi?
Řekl mi, ať tady počkám.
Tady nemůžeš sedět.
On sem přijde.
Sem ke stanu?
- Musíme pryč. - Řekl mi, ať přijdu sem.
Ale tady jsi vidět už zdaleka.
Tady nemůžeš sedět.
Slyšíš, co ti říkám?
- Ale Jonas... - Jonas tu není!
Pojď. Musíš do bezpečí.
Jak se jmenuješ?
- Tobias. - Dobře, Tobiasi. Podívej se na mě.
Jonas mi řekl, co máš udělat.
- Rozumíš? - Já nevím.
Jonas chce, aby ses schoval.
Utíkej do lesa, ano?
Není to daleko.
Můžeš? A sundej si bundu.
Musíš si sundat tu bundu.
Musíš se schovat. No tak, to zvládneš.
To je ono. Utíkej!
Musíš utíkat, nechoď pomalu. A sundej si tu bundu!
Emilie?
Dobrý.
Mami...
Mami?
Mami.
Nemůžu najít Emilii!
Slyšíš mě?
Nemůžu najít Emilii.
Nevím, kde je.
Promiň.
Ne.
Nebyla tam.
Mami.
Mami?
Já ji najdu, ano?
Ano.
Ano, já ji najdu.
Mami, už nemůžu mluvit.
Teď mi nevolej, ano?
Mami.
Mám moc ráda tebe i tátu, víš.
Už nemůžu mluvit.
Pomoz mi!
No tak.
- No pojď. - Ne, nemůžu.
Najdu někoho, kdo ti pomůže.
- Ne, nechoď pryč, prosím. - Vrátím se, slibuji...
Haló!
Dobrý?
Střelil mě. Já jsem utíkala a on do mě střelil.
Můžeš si sednout?
- Je to zlý? - Ne.
Bude to dobrý.
Můžeš si znovu lehnout na záda?
- Počkej chvíli. - Prosím, nechoď pryč.
Prosím, nechoď pryč.
Co když umřu? Co když dneska umřu?
Máš zraněné rameno. Z toho neumřeš.
Nevím, je mi zle.
- Už nám jdou na pomoc. - Mluvila jsi s nimi?
Už tu budou.
- Opravdu? - Ano.
Můžeš tu chvíli se mnou počkat?
Ano. Kam bych šla?
- Zima. - Cože?
- Je mi zima. - Tobě je zima?
- Jestli umřu... - Ne.
Neumřeš.
Řekneš mámě, že jsem na ni myslela? Že ji mám ráda a vůbec všechny?
Neumřeš. Vrátíš se domů.
Chci maminku.
- Jak se jmenuje? - Torill.
- Je doma? - Je na chatě.
- Kde? - V Austevollu.
Na západním pobřeží?
Je tam hezky?
Je to u moře?
To je pěkné.
Povídej mi, co tam děláš.
- No tak! - Erik...
Cos říkala?
Dobrý? Poslouchej!
Přijede...
Cos říkala?
...na letiště.
Nesmíš usnout!
Kdo je Erik? Tvůj bratr?
- Nebo tvůj kluk? - My...
Vy...? Ano, pokračuj.
- Vezmeme si... - Co dál?
Pokračuj. No tak!
S Erikem pojedete na chatu?
Vezmete si s Erikem toyotu?
Kam pojedete? Na západní pobřeží?
- Ne, no tak! - Kouř.
Kouř.
Počkej, nesmíš usnout.
Slyšíš mě?
No tak, dobrý?
Co se děje?
Chci maminku.
Ano, já vím.
Buď trpělivá a brzy budeš u mámy.
Bude to dobrý, uvidíš.
Už to přestalo krvácet. Dobrý.
Hej, dobrý? No tak.
Hej!
Haló!
Slyšíš?
To ne, ne...
Zůstaň tu se mnou.
Prosím, zůstaň tu.
No tak!
Jak se jmenuješ?
No tak.
Vždyť ani nevím, jak se jmenuješ.
Probuď se!
Kajo. Ahoj.
Jsi v pořádku?
Pojď, Caroline. No tak!
Kajo, já ji znám.
- Caroline, no tak. - Já ji znám.
Musíme odsud.
To jsou novináři, ne policie.
Nemůžou nás tu přece nechat.
Kam letěj?
Není tu místo.
Takhle nás uviděj.
- Pojď sem k nám. - Takhle nás uvidí.
- Není tu místo! - Ale je. - Není!
Zmlkni!
Je tady místo!
Ne!
Je to dobrý?
Jsi zraněná?
Utíkal jsem sem.
Letěl jsem jako blázen.
Vůbec nevím, jak jsem se tu ocitl.
To jsem celý já. Nepatřím ani sem.
Jel jsem sem lovit holky.
Už zavřu zobák.
Proč nikdo nejede?
Proč nám nikdo nepomůže?
Sedíme tu celou věčnost a nikde žádný člun.
Proč?
Však tu brzy budou.
Ne.
Na to zapomeň.
Já nejdu.
Musíme se odsud dostat. Poplaveme.
- Evene, musíme odsud! - Já nechci plavat.
Musíme.
Vykašli se na to.
Každou chvíli z Osla někdo přijede.
A kdo?
Policie?
Hele, podívej!
Evene, tamhle jsou čluny.
Proč nejedou k nám?
Utíkala jsi s ostatními?
Ne. Musela jsem hledat sestru.
Našlas ji?
Ne.
Máš mobil?
Ano.
A proč?
Můžeš jí zavolat.
To ne...
Tak najdi to video o kočkách.
Nebo něco takovýho.
Tohle není žádná sranda.
Vůbec žádná sranda.
Nech toho!
Přestaň! To není vůbec vtipný!
- Evene, poběžíme s nimi. - Ne. Nechoď!
Dělej si, co chceš. Já hodlám přežít.
- Silje! Jdu za tebou. - Nedělej to!
Neměli bychom taky jít? Plavat?
Ne, musím najít sestru.
Na to už je pozdě.
Bude to dobrý. Teď si trochu oddychneme.
Pak ji najdeme.
Anebo ji najdeš ty.
Mně se stejně nechce plavat.
Co budeš dělat, až se vrátíš domů?
Kéž bych byl doma.
No, tak nic.
Dala bych si koupel.
Dlouhou horkou koupel.
Koupel?
Tu si můžeš dát přímo tady.
Tak do toho. Ideální příležitost.
Já bych si koupil obří kebab.
Kebab?
Ve Stavangeru je velká kebabárna.
Vážně, nejlepší v zemi.
Čím pálivější, tím lepší. Extra chilli.
To je moje.
Co ty na to? Je nejlepší v celý zemi.
Dáš si ho se mnou?
Kebab?
Prosím.
Ano.
Ano?
Co ještě budeš dělat, až se vrátíš domů?
Jakých deset věcí uděláš, než umřeš?
- Nejdřív ty. - Nech toho.
Řekni deset věcí.
- Určitě o nich víš. - Než umřu?
Já chci...
...vidět finále Ligy mistrů s Manchester United.
Finále Ligy mistrů?
Živě. Z VIP lóže.
Já chci být v parlamentu.
Co?
Chci se dostat do parlamentu.
To se dalo čekat.
A proč?
Protože jsi typ, co bude každý volit.
Ale já jsem naopak...
...lúzr.
A co ty?
Čím chceš být ty?
Celebrita.
Nebo herec.
- Nebo obojí. - Aha.
Co ještě?
Chci se oženit.
Chtěl bych mít dvě děti.
Proč zrovna dvě?
My jsme čtyři.
Trochu moc.
Čtyři kluci.
Chudák máma.
My jsme jen dvě.
Emilie a já.
Dobře, takže premiérka Kaja.
Co ještě?
No tak.
Děláš ještě něco kromě hádek s Petterem a s těmi ostatními?
Zpívám ve sboru.
Vážně?
- Je na tom něco špatného? - Ne.
Je to bezva.
Tak něco zazpívej.
Ne.
Prosím. Zazpívej.
Prosím.
Máš oči smutné, nezoufej.
Vím, je těžké sebrat odvahu.
Můžeš se mezi lidmi ztratit.
Můj drahý,
v sobě máš temnotu.
Jen já vidím prosvítat tvé pravé barvy,
já vidím tvé pravé barvy
a proto tě miluju, a tak se neboj
ukázat před všemi
své pravé barvy.
Pravé barvy.
Kajo? Jsi to ty? Zpíváš ty?
Odo?
Jsem nahoře.
- Nevidím tě. - Nahoře.
Kde?
Vidělas Emilii?
Byla tam, co jsme se včera koupaly. Nedívej se.
- Musím ji najít. - Co blbneš?
Kajo?
Kajo, nech toho.
Vrať se!
Já už nemůžu.
Emilie! Emilie!
Ne. Prosím ne.
Kajo!
Kajo, pojď sem nahoru.
Bude to dobrý.
- Říkala jsem mu, ať si tu bundu sundá. - Vidíš ten člun, Kajo?
Jedou nám na pomoc! Chápeš to?
Nech mě jít, prosím.
Je tu pomoc! Chápeš? Prosím tě, seber se!
- Kajo. - Nepovedlo se mu to.
- Říkala jsem mu... - Není to tvoje vina.
Nic z toho není tvoje vina.
Nikomu tím nepomůžeš, když umřeš, chápeš?
Nepomůže to nikomu. Budeš premiérka, Kajo.
Budu tě volit. Budu členem tvé vlády.
- Kajo! - Magnusi! Magnusi!
Útok na ostrově Utoya trval 72 minut.
Zahynulo 77 lidí.
Vážně zraněných bylo 99.
Přes 300 lidí utrpělo těžké psychické trauma.
Útok měl varovat sociálně demokratickou stranu, že pokud nezmění svou politiku,
nastane soudný den. Útočník u soudu prohlásil, že by to udělal znovu.
Vyšetřovací komise dospěla k názoru,
že útoku na vládní čtvrť bylo možné zabránit,
že příslušné orgány nedokázaly lidi na ostrově ochránit
a že měly být na krizovou situaci lépe připraveny.
Postavy v tomto filmu jsou fiktivní.
Příběh se zakládá na zážitcích zprostředkovaných těmi, kdo přežili.
Pravicový extremismus v Evropě a v západním světě je na vzestupu.
Představa teroristů o tom, kdo je nepřítel, žije dál a podobné názory sílí.
České titulky Jarka Vrbová
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL
UTOYA, 22. ČERVENCE
www.Titulky.com