Zdravím New York! Jsem Bobby Rydell A velice mě těší.
Díky, že jste dnes přišli. Máme tu sobotní večer v Copě!
A určitě si to tu spolu užijeme!
To vám můžeme zaručit.
Jako vždy velký dík panu Julesi Podellovi za to, že si nás sem pozval.
Jdeme na to.
Ahoj zlatíčko.
Tady je můj kabát.
A vidíš tenhle klobouk?
Chci, abys ho střežila jako oko v hlavě.
- Dala mi ho má matka. - Ano, pane Loscudo.
Dobře. Tohle je pro tebe.
Děkuji vám, pane.
Gio!
- Čau Carmine! Jak je, kamaráde? - Rád vás vidím.
Díky, to nemuselo být.
Tak pojďme. Sedneme si.
Viděl jsem tohohle Bobbyho Rydella před dvěma rokama
v jižní Philly. Nikdo po něm neštěk.
Teď už jo.
Hele!
Dej mi Loscudův klobouk.
- Ale on mi řekl, ať ho hlídám... - Já vím slyšel jsem. No tak dej mi ho.
Tony Zobano!
Ty na mě šaháš, zbíječko?
Prokaž si laskavost. Běžte s kámošema domů.
Ty mi nevykládej, kam mám chodit! Víš, kdo jsem? Jdu zpátky dovnitř!
Vyřiď Juliemu Podellovi, že jestli nebudu zpátky svůj klobouk, tak to tu spálím!
Přísahám, určitě se objeví.
Fakt? Řekni tomu tlustýmu žiďákovi, že jestli nedostanu svůj klobouk, spálím Copu na prach!
Budu muset zas jezdit s popelářskym autem.
Panebože!
Kašlat na ně. Hráblo mu.
Dneska jsme si prachy zasloužili.
Zobano, myslel sem, že toho chlápka zabiješ.
Jojo!
Radši von než já.
Tak co budete dělat, až budem mít zavříno?
Nevim. Možná budu makat u strejdy v pizzovym bistru.
- Co ty? - Já budu dva měsíce chlastat.
Vem mě domu, Zobano.
Měj se Carmine.
- Ne! Tohle by se vážně nemělo stávat. - Já nechci být...
Můj klobouk!
Slyšel sem, že se ztratil, tak sem se po něm mrknul.
- Chtěl jsem tu blbku zabít. - Ne, ne. Ona za to nemohla.
Kdo si troufnul čmajznout Giův klobouk?
- To neřešte, postaral jsem se o něj. - Jo, doufám, žes mu řádně nabančil.
Tumáš. Vem si to. Skovej si to do boty.
Ne. Ne, díky. Udělal jsem to rád, pane Loscudo.
Blbost! Vem si to.
A odteď už mi neříkej „pane Loscudo“, jasný?
Jsem tvůj kámoš Gio.
Dobré ráno.
Dobrou noc!
- No tak, Rogere! Odpal to! - Johnny, ztichni! Zakřikneš to.
Hej Johnny, hlasitějc už bys řvát nemoch?
- Maris je vzhůru. - Jo, já už taky.
Co tu sakra děláte, chlapi?
Přišli jsme dělat Dolores společnost.
No ták!
Nevyspávej, když je tu moje dcera sama
s těma umouněncema.
Rozumíš, co ti povídám?
Nevěděl sem, koho sem pošlou
Nevěděl sem, že přídou mouráci.
Je to práce pro Itala. Vostuda!
No tak, Rogere, prosím!
- Vyprovodím vás. - Jistě.
Moc díky!
Je to tam! Je to tam! Jo!
Ne! Tony, bež se obléct. Budeme jíst.
Tak jo!
...za tvé dary, náš pane Ježíši. Amen. - Amen.
Kdyby někdo slyšel o práci pro Tonyho, dejte nám vědět.
- Dolo! No tak. - Co?
- Co se stalo? Vyhodili tě? - Ne.
Ne, Copa se zavřela kvůli rekonstrukci. Takže potřebuje něco jen na pár měsíců.
Pan úspěšnej. Furt jen rozhazuješ!
Nech toho, táto. Měli sme v podlaze plíseň, musela se vyměnit.
S tim, kolik zná lidí, najde něco cobydup.
Měl skvělou práci v úklidové stanici.
Neměl jsi praštit toho předáka.
Neměl mě budit.
To je Tony.
Řikám ti, todle bude těch nesnadnějších padesát
- babek, co si kdy vyděláš. - Dobře, uvidíme.
Nazdar! Tady jsou.
Čau Johnny.
- Tony! - Čau Paulie. Jak válíš?
Dobře, dobře. Takže, tady Johnny řikal, že si sněd
čtyřicet osm White Castle burgerů naposezení.
Cheese burgerů.
- Pověz jim to, Frankie. - Nevěřim.
No a co že mi nevěříš?
Hej Gormane.
- Jakej je tu rekord na hotdogy? - Vosumnáct. Sádlo Paulie.
- Proč v tý soutěži nebyl Zobano? - Jaká soutěž. Měl sem prostě hlad.
Je to jednoduchý, v sázce je pajcka.
- Nejvíc hotdogů za hodinu vyhrává. - S vomáčkama.
Kolik k čertu vážíš?
- Sto dvacet. - Ale di. Půlka tvý řitě váží sto dvacet.
Ať hned zdechne moje tchýně, jesli kecám.
- Tak jo. Teď ty. - Dobře.
Neflákej to, Zobano! To slonisko právě dalo devatenáctku!
No tak, Zobano! No tak. Dělej.
Seš vostuda! Děláš vostudu svýmu synovi. Nandává ti to!
- Hele Nicky. Udělal sis úkoly? - Jo.
Dobře.
- Kdes byl? - U Gormana.
Dělám večeři!
Sádlo Paulie se vsadil vo pade, že zvládne zblajznout víc hotdogů než já.
Zvlád jich dvacet čtyři. Je to zvíře.
Zbláznil ses?
Prohrál si padesát dolarů?
Dolores. Prosímtě.
Sněd sem dvacet šest.
Jsi takovej klikař.
Víš to?
Nájem je v pondělí.
Vezmeš to?
Ano?
Čau Zobano. Volal sem nějakej chlápek. Doktor. Shání šoféra.
- Máš zájem? - Jo.
Pohovory dělaj zejtra odpo.
Adresa je...
881, 7. Avenue, ve dvě patnáct.
Zdravím!
- Promiňte. - Teď nemáme otevřeno.
Ale můžete si samozřejmě koupit lístky na dnešní koncert.
Ne, o to nejde.
Myslim, že mám špatnou adresu. Je tu někde ňáká doktorská ordinace?
Doktorská ordinace?
- Doktor Shirley.
To máte správnou adresu, Dr Shirley žije nahoře nad sálem.
Jak to de?
Jsem tu kvůli tý práci řidiče. Tony Zobano.
Žádný Tony Zobano.
Ne, mělo by to tam bejt.
Ne... Em...
- Mám tu Tonyho Val... Valle... - Vallelonga. Jo, to sem já.
- Tohle zatím vyplňte. - Cože?
Tohle zatím vyplňte.
Posaďte se.
Pane Vallelongo, omlouvám seza čekání.
Jsem Dr. Donald Shirley.
- Tony. - Ano. Prosím, posaďte se.
Máte fajnový hnízdečko.
Ty rohy sou pravý?
Sloní kly. Ano.
A co támdleto?
To je stolička?
- Cože? - Stolička.
Jako žraločí zub?
Možná tygří.
Byl to dar.
Myslel sem, myslel sem, že mám jít do ordinace.
Řikali, že doktor shání šoféra.
Víc vám neřekli?
- Ne. - Ono je to poněkud složitější.
Řídil jste někdy v minulosti profesionálně?
Úklidovka. Popelářský auto.
A taky vozím večer domů šéfa. Ale zvládnu řídit cokoliv.
Limuzíny, tahače.
Sněžný pluhy, všecko.
Rozumím. Jaké jsou vaše další zkušenosti?
Dělal sem ve spoustě klubů. Wagon Wheel, Peppermint Lounge, Copa.
- Na jakých postech? - Co tim myslíte?
- Co jste tam dělal? - Aha...
Vztahy s veřejností.
Dobře tedy. Tak nejprve, nejsem doktor medicíny. Jsem hudebník.
- Myslíte písničky? - Ano.
Chystám se vydat na koncertové turné, které se z většiny bude pořádat dole na Jihu.
- Atlantic City? - Ne.
Hluboký jih. Začínáme na středozápadě, ale potom zamíříme ostře doleva.
Kentucky, Severní Carolina, Tennessee, a dolů přes Deltu.
Očekáváte, že pro vás bude práce pro černocha problematická?
Ne!
Ne ne. Zrovna jsme se ženou měli
pár barevných kluků u nás doma.
Na skleničku.
Hmm. Vidím, že jste ženat.
Ano. Dvě děti.
Nejsem si jist, zda se tato pozice hodí pro ženatého muže.
Proč? Budou tam baby?
Jde o to, že byste byl pryč osm týdnů
v kuse, bez přestávek až do Vánoc.
Jste si skutečně jist, že můžete svou rodinu opustit na tak dlouho?
Příde na to, kolik platíte.
Sto dolarů týdně Plus ubytování a výdaje.
Ale dovolte, abych se vyjádřil jasně. Nehledám pouhého řidiče.
Potřebuju někoho, kdo dohlédne na můj itinerář. Bude mým osobním asistentem. Potřebuji komorníka.
Potřebuji, aby mi pral oblečení, leštil boty...
Hodně štěstí, doktore.
Tony.
Má nahrávací společnost pro mne vyhledávala vhodného kandidáta.
Na vaše jméno narazili několikrát.
Udělal jste dojem na pár lidí díky svému... vrozenému nadání potírat problémy.
A proto jsem se s vámi spojil a informoval se, zda jste volný.
Dobrá, jde o tohle. Nemám nic proti tomu s váma pojíždět.
Ale nejsem žádnej sluha.
Nežehlim košile a nikomu neleštim botky.
Potřebujete někoho, kdo vás dostane z bodu A do bodu B? Někoho, kdo zajistí,
že cestou nebude žádná šlamastika. A věřte mi, vy dole na Jihu,
z toho stopro budou maléry.
Takže pokaď chcetě mě, je to stopětadvacet na tejden.
Anebo si najměte toho malýho čonga,
co vodsud právě vycupital, schválně, jak dopadne.
Nuže, pane Vallelongo.
Děkuji vám, že jste se zastavil.
Hej Bobby.
Dej sem jednoho Rheingolda.
Vychlazenýho.
Pane Tony.
Augie se po vás ptal.
- No tak, chcípám tu žízní! - Zavři zobák. Já mluvim.
- Kdy? - Teď.
Je ve svym boxu.
Tony Zobano.
Co se to ksakru stalo v Copě?
Prej si chlápkovi rozmlátil lebku.
Ten týpek, cos ho zbil. Mickey Charon.
Je od Charlieho Chmatáka.
Asi měl bejt rozumnější.
Chmaták mě poprosil, abych to pořešil.
Mluvil sem s Podellem Bylo to celý kvůli...
nějaký buchtě, žejo?
Jo.
Takovýhle hádky dovnitř do klubu nepatřej. To fakt přehnali.
Takže sme to zametli.
Hledáš, kde by sis přihrabal nějaký škvárissimo?
Mužu tě zapřáhnout, dokud je Copa zavřená.
Co bych měl dělat?
Věcičky...
Oceňuju to, ale plánuju trávit víc času s rodinou.
Nebuď blbej, vyděláš si pár babek navíc, koupíš
tý svý hezký ženušce něco parádního.
Ne, sem dobrej, úplně v pohodě.
Tady máš pade. Vrať mi do konce roku šede a dostaneš je zpátky.
Hele Zobano. Všecko v poho?
Co? Máš něco s kušnou Charlie?
Starej se o svý.
No tak povídej. Jsem hrozně zvědavá, jak to šlo u toho doktora.
Neni pravej doktor. Je to pianista.
Ale to nechápu. Proč o něm říkali, že je doktor?
To nevim. Myslim, že je doktor hraní na piano, nebo co.
To jde?
Asi jo. Žije na vrcholku Carnegie Hall.
Mělas vidět jeho bejvák, D., byl plnej
soch a všelijakejch drahejch krámů.
A von seděl na pitomym trůně, celej
vyfintěnej jako král všech křováků.
On je černý?
- Tak s tím bys nevydržel ani týden. - Za dobrý prachy bych to zvlád.
Ano?.
Ou.
Víte. Eh...
Vážně?
Dobře. Dobře. Vydržte chvilku.
To je doktor Shirley.
Ten pianista, chce s tebou mluvit.
- Se mnou? - Jo.
Cože? To ne!
No tak. Vem to.
Prostě mluv.
Haló.
Dobré ráno, doktore, ráda vás slyším.
Ano, to je dlouhá doba...
To ano.
Ano. Rozhodně.
Díky za zavolání... Mějte se.
Co říkal?
Chtěl vědět, jestli by mi vadilo, kdyby
byl můj manžel na dva měsíce pryč od rodiny.
Řekl, že ti zaplati, kolik jsi žádal.
- Notak! - Ehm?
Jsou to dobrý prachy.
Potřebujem to.
Nemůžu každej den zdlábnout dvacet šest hotdogů.
Já vím.
Řekla jsem mu, že nevadí, když pojedeš.
Dobrá. Tak tumáte. To je první polovina vašeho honoráře.
Zbytek dostanete, až turné skončí.
- Já potřebuju výplatu každý týden. - Promiňte,
takhle to nahrávací společnost dělá.
Musíme mít nějakou záruku, že svou práci dokončíte.
Proč bych ji nedokončil? Vzal jsem ji, no ne?
Tak v tom případě se nemáme čeho bát.
Úkol je takový, pane Vallelonga.
Ano? Vaše práce je dostat Dona na všechny jeho
koncertní termíny včas. A jestli některé z nich zmešká,
- nedostanete zbylý podíl. - Žádný koncerty nezmeška.
Dobrá. A budete potřebovat tohle.
To je ta kniha, o které jsem vám říkal. Někdy budete oba dva
spát v tom samém hotelu, někdy zase ne.
- Jo, jasně, já... - Dobře, nezklamte mě. Pojďme.
- To je to nový? - Jo. Najala ho nahrávací společnost.
- Pěkný, co. - Nádherný.
Tak co řikala moje sestra na to, že budeš pryč tři tejdny?
Osum tejdnů.
Deset ku jedný, že tomu nádivovi jednu vrazíš a do měsíce seš doma.
- Ahoj kluci. - Rozlučte se s tátou.
Frankie, Nicky, pojďte sem.
- Nazdar, budete hodný kluci? - Mhm.
- Budete poslouchat mámu? - Mhm.
Tak jo, dejte mi pusu Bud vám věřit.
- Nechoďte moc daleko. - Neboj.
- Byl jsi si pro ty mapy? - Jo, ne. Teda,
nahrávací společnost mi dala mapy a plán cesty a tuhle věc.
Zelená kniha černého motoristy?
Jo, je tam seznam míst, kde se můžou černí dole na jihu ubytovat. Víš, když
cestuješ počernošsku.
Cestuješ počernošsku?
Jo. Když seš černej a musíš z ňákýho důvodu cestovat.
Na to je speciální kniha?
Asi jo.
Sbalil sis tu žehličku?
- Já nehodlám nic žehlit, Dol. - Jak si nažehlíš kalhoty?
Hodim je pod matrac.
Chci, abys mi napsal dopis
- vždycky, když to půjde. - Já neumim psát dopisy.
- Ale umíš. - Nejde mi psaní.
- Bude to jen pět minut. - To je trapný.
Nebudou dobrý.
Je to mnohem levnější než volat meziměsto, Tony.
Slib, že mi budeš psát.
Slibuju.
Tady... Vlož to neska do banky.
Je to půlka mý vejplaty.
A tady je pár sendvičů pro tebe a doktora Shirleyho.
Dík.
- Buď opatrný. - Budu.
- Miluju tě. - Taky tě miluju, zlato.
A buď doma do Vánoc, nebo se radši nevracej!
Kdo pozdě chodí, nemá kde spát.
Jasně, táto, chápu.
Čau! Jsem Tony.
Řidič. Máte cígo?
Dík.
Takže, vy ste od kapely?
Oleg. Cello.
George. Kontrabas.
A nejsme kapela. Jsme trio.
Aha, trio?
Dobře.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Děkuji, Amite.
Přeji vám příjemnou cestu, pane.
Tony, to první, co bych od vás potřeboval, vždy když dorazíme do města, je,
abyste zkontroloval piano tam, kde budu hrát, a ujistil se, že je to Steinway, jak stojí ve smlouvě.
A můžete dohlédnout, aby v mém pokoji byla každý večer láhev
Cutty Sark?
Každý večer?
No pokud byste s tim někdy potřeboval pomoct...
To nebudu.
Za deset dvě na volantu, prosím.
Hele doktore.
Všim sem si v tom rozpise,
poslední koncert je 23. prosince.
- Jo? - Birmingham, ano. Je to vánoční koncert.
Takže bylo by možný vyrazit druhej den na cestu brzo,
abysme stihli bejt doma včas na Štědrej večer?
Uvidíme.
Děkuju moc.
Mohl byste zhasnout tu cigaretu, prosím?
Proč?
Nemohu tu vzadu dýchat.
Vo čem to mluvíte? Kouř de do plic mně, takže všecku těžkou práci dělám já.
Děkuji vám.
Vše v pořádku?
Ano. Všechno dobré.
Dobře. Setkáme se s vámi v hotelu v Pittsburghu.
Zarezervujte stůl k večeři.
Hned po ní bude zkouška.
Zatím.
Na co to vejráte?
- Umíte německy, jo?? - To byla ruština.
Jo, já byl jako voják umístěnej v Německu.
Pochytil sem trochu toho, co ste teď řikal.
Bacha na ně, na skopčáky.
Jsou to pěkný podrazáci.
Kennedy je měl odpálit, když měl možnost.
I s těma kábánskejma lotrama.
Neměli by nás následovat?
Mají rozpis. Pokud dorazí na koncert včas,
nedělám si starosti, a ani vy nemusíte.
Já si nedělam žádný starosti.
Až si je začnu dělat, tak to poznáte.
- Poznáte, že mám starost. - Tony. Co takhle chvilku ticha?
Jasně.
To je úžasný, že ste to řek.
Co takhle chvilku ticha?
Dolores, moje žena, ta to řikal pořád,
teda ne úplně pořád, ale víte jak...
Občas to řiká, když přídu domu z práce,
víte, celej den byla s dětma.
A řikává Tony, co takhle chvilku ticha.
Přesně, jak ste to řek vy.
To je úžasný.
Jaké to bylo?
Slaný.
Přemýšlel jste někdy, že byste recenzovalo jídlo?
Ne... To zrovna ne.
Proč? Vynáší to?
Jen říkám, že máte úžasné nadání pracovat se slovy, když popisujete jídlo.
SLANÝ!
Tak barvité. Člověk to skoro cítí v puse.
Říkám, že je to slaný.
A sůl je podvod.
Každej kuchař umí jídlo vosolit. Ale aby bylo dobrý
bez soli, jen díky ostatním chutím,
to je ten trik.
Měli bychom už brzy jít, jestli chceme být v Pittsburghu do večeře..
Když sem byl v armádě,
znal sem kluka z Pittsburghu,
ale von mu řikal „Kozburgh“,
Řikal, že všecky ženský tam maj velký kozy.
To je absurdní.
Proč by měly ženy v Pittsburghu mít větší prsa, než třeba v New Yorku?
To asi zjistíme, co?
Víte, když ste mě najal,
moje žena šla a koupila jednu vaši nahrávku, tu o fraccích.
O fraccích?
Jo. Na obale byla spousta děcek kolem táboráku?
Orfeus.
Jo.
Orfeus v podsvětí. To je podle francouzské opery.
A to na obale nebyly děti.
To byli démoni v útrobách pekla.
Nepovideje. To musely bejt pěkně zlobivý děcka.
- Co to děláte? - Musim si ulevit, doktore.
- Tady? Teď? - Chcete abych si pomočil kalhoty?
Ahoj doktore, dobrý ranko.
Vezměte si to na jakékoliv případné výdaje.
Pokud budete chtít něco koupit, nemusíte se ptát, jen si prosím ponechejte účtenku.
Až budou docházet, informujte mne.
Ó, díky.
Ještě jedna věc.
Budeme se účastnit mnoha událostí před i po koncertech,
kde přijdeme do styku s těmi nejbohatšími a nejvzdělanějšími lidmi v zemi.
Mám určitý pocit, že vaše dikce,
jakkoliv okouzlující se může zdát v New Yorku, by se dala
vyladit.
Myslíte dikci jako v jakym významu?
Jako v tom jediném významu, který to slovo má.
Dobře.
Vaše intonace, skloňování, volba slov.
Mám svý vlastní problémy a teď se musim starat o to,
co si lidi myslej o způsobu, jak mluvim?
Mohl bych vás naučit jednoduché techniky, které jsou velmi efektivní. Pomohl bych vám.
Já žádnou blbou pomoc nepotřebuju.
Komu se nelíbí, jak mluvim, ten se může jít vysrat krucinál.
- A pak je tu to klení. - A fanabla, proč se do mě navážíte?
Protože máte na víc, pane Vallelonga.
Což mě dovádí k další záležitosti.
Coby čestný host budu vždy při příchodu na tyto
soukromé večírky představován. A vy se mnou.
Dle mého skromného názoru by
Vallelonga mohlo být poněkud náročnější na vyslovení.
Tak jsem přemýšlel...
Valle by mohlo být vhodnější. Tony Valle.
Krátké a milé.
Ne!
Pokud je pro ně problém Vallelonga, mužou mi řikat Tony Zobano.
Tohle jsou jemní lidé. Tony Zoban by pro ně mohl být...
poněkud lidový.
No tak v tom případě je to Tony Vallelonga.
Všecky tyhle urození panáci, vo tolik chytřejší než já, s tou inteligencí
a mluvičskejma schopnostma, řikáte, že nedokážou vyslovit mý méno?
Když se jim to nelíbí, ať si to nacpou do zadku, já počkám venku.
To bude kompromis.
Dámy a pánove, dnes večer
máme tu čest zde uvést velkého amerického umělce.
Své první vystoupení absolvoval ve věku tří let.
V osmmnácti na pozvání Arthura Fiedlera debutoval
náš host koncertem s Boston Pops.
Je držitelem doktorátu z Psychologie, Hudby a Liturgického umění
a za posledních čtrnáct měsíců vystoupil dvakrát v Bílém domě.
Je to pravý virtuóz.
Virtuoso... to je italsky.
Znamená to, že je fakt dobrej.
Takže dámy a pánové, prosím uvítejte Don Shirley Trio!
Hele, je to tvoje kostka, mně jen neska přeje štěstí.
Tony.
Šéfik volá.
On neni můj šéf. Pracuju pro nahrávací společnost.
Já pro ni taky pracuju.
No tak, vole! Dej nám šanci vyhrát svý prachy zpátky!
Sorry, lidi, povinnost volá!
Povinnost volá?
Podivej, moje povinnost je dostat zpátky svý prachy.
Hledal jsem vás.
Jo, pardon. Kluci si dali partičku.
Příště, až budete potřebovat peníze navíc, stačí říct.
Vyhrát je mě baví víc.
A co kdybyste prohrál?
V koskách a kartách neprohrávám, doktore.
Neprohrávám.
Takže vyhrát drobné v kostkách někde v prachu z vás dělá vítěze?
Za co mě peskujete. Dělali to tam všichni.
Oni neměli na výběr, jestli být uvnitř, nebo venku.
Ty ano.
A opucujte si kolena, máte je od hlíny.
Drahá Dolores... Jak se máš? Já se mám dobře...
Jím moc dobře, hlavně hamburgery...
takže se neboj, že bych nejed dobře.
Viděl sem doktora Shirleyho hrát na piano. Dneska večer.
Nehraje jako černoch. Hraje jako Liberace, ale líp.
Je úplnej génius, bych řek.
Když se na něj dívám v zrcátku, je mi jasný
že v hlavě o něčem pořád přemejšlí.
To nejspíš géniové dělaj.
Ale nezdá se to moc zábavný, bejt tak chytrej.
Chybíš mi moc moc moc.
- Kdo to je? - Kdo?
V rádiu.
Lil' Richard.
Vážně? To je Little Richard?
Jo. Myslíte, že byste zvlád zahrát něco takovýho, doktore?
To nevím. Zní to složitě.
To teda jo.
A kde se vlastně vzala ta přezdívka „Tony Zoban“?
To neni Tony Zoban.
Je to Tony Zobano.
Dostal sem ji, když sem byl dítě. Páč moji kámoši řikali,
že sem ten nejdrzejší vokecávač v celym Bronxu.
- Proč se usmíváte? - Jak to myslíte?
Vám nevadí, že vaši přátelé, ti, kdo vám
byli nejblíž, vás považovali za lháře?
Kdo říkal lhář? Byl sem okecávací umělec.
- Tak v čem je rozdíl? - Já nelžu. Nikdy.
Jen mi fakt dobře de ukecat lidi k věcem, který nechtěj dělat.
Oblbuju je.
A na to jste hrdý?
No zařídilo mi to tuhle práci.
No tak počkat. To pěkně kecáte! Vy ste nikdy neslyšel o Chubby Checkerovi?
Jistě že jsem o něm slyšel. Jen jsem neposlouchal jeho hudbu.
Ale líbí se mi to. Je to příjemné.
Má sametový hlas. Velice jemný.
Na tohle teď všichni tancujou.
Oči na silnici, Tony.
Znáte tenhle song?
- Nemyslím si. Ne. - Jak tohle můžete neznat?
Aretha Frank.
Chubby Checker, Lil' Richard, Sam Cooke.
No tak, doktore, to sou přece vaši lidi!
- Chcete něco? Jdu si pro cigára. - Ne, děkuji.
Pěkná otočka. Beztak si vymejšlí.
Vemte jabko doktore.
Než vyrazíme, musíme si promluvit, Tony.
- Jo? - Oleg mi řekl, co jste udělal.
Co jsem proved?
Ukradl jste z obchodu cenný kámen.
- To teda ne. - Viděl vás při tom.
Já žádnej šutr neukrad.
Sebral jste ho a strčil ho do kapsy.
Vzal jsem kámen ze země, neukrad jsem ho z krabičky.
A proč byste sbíral kámen ze země?
To nevim.
Páč to neni kradení. Jen obyčejnej kámen.
A proč byste chtěl obyčejný kámen?
Abych ho měl.
- Třeba pro štěstí. - Šťastný kámen.
- Jo. - Ukažte mi ho.
Odneste ho zpátky a zaplaťte ho.
Řikal sem, že ten skopčák je krysa. Napráská mě za něco, co sem ani neproved.
Zaplaťte ten kámen Tony Uleví se vám.
Mně je fajn.
A nebudu platit za nějakej obyčejnej kámen, co sem našel na zemi.
Nestartujte, pane Vallelonga.
Vraťte ho.
- Ulevilo se vám? - Ne.
Pokud byste rád, klidně vám ten kámen koupím.
To nemusíte. Zkazil ste všechnu srandu.
Promiňte, pane.
- Jsem od kapely. - Máte to všechno připravený.
- Tohle není to piano, že ne? - Ale je.
Není to Steinway.
No a?
Doktor Shirley hraje jen na piana značky Steinway. Má to ve smlouvě.
- Kdo je doktor Shirley? - Doktor Shirley...
Don Shirley Trio?
Dneska večer hrajou.
- Je to vůbec důležitý? - Jo je, pro jeho smlouvu.
No tak, kámo, tyhle černoši zahrajou na cokoliv, co před ně postavíš.
Ale tohle je šmejd.
A jsou v něm odpadky.
- Tak je vynes. - Cos to řek?
Slyšels.
Hele máš tak dvě tři hodiny. Sežeň Steinway. Prostě sem doval čistej Steinway.
- Na campusu žádnej Steinway neni. - To neni můj problém.
Ani v celý Indianě nejspíš nejsou dva Steinwaye.
Tak to bys měl radši máknout.
S kym si myslíš, že mluvíš, ty pomádovče.
Milá Dolores... Dneska ráno sem měl vajíčka a stejk. K snídani.
Kapela teď hrála na fakt papalášskejch flecích.
S doktorem Shirleym vycházíme fakt dobře, ale občas
mi příde, že je mu smutno, a proto dost pije.
Nikdy sem nevěděl, jak krásná naše země je. Teď, když ji vidim, tak už to vim.
Nevěřila bys, jak je příroda krásná. Je tak krásná, jak se říká.
A provoz tady na venkově je nulovej, což mi vyhovuje.
„Právě jím v bistru špagety s masovejma koulema
a chutná to jak čínský nudle s kečupem.
Už míříme dolu na jih... Napíšu ti
další dopis, až tam dorazíme Miluju tě.
- Tvůj manžel Tony. P.S. - Dej pusu klukům.“
Máte rodinu, doktore?
- Spíš ne. - Spíš ne?
Tu buď máte, nebo nemáte.
Je to složitý příběh, Tony.
No a my teď někam spěcháme?
Povězte mi to.
Mám někde bratra.
Dřív jsme se občas vídali... ale pak začalo být
pořád složitější zůstat v kontaktu.
Bude to asi muzikantské prokletí.
Pořád na cestách
jako cirkusák.
Nebo zločinec.
Doplatilo na to i mé manželství.
- Vy ste ženatej? - Byl jsem.
June, skvělý člověk.
Hrozná v gramatice, ale vřelá v duši.
- Líbila by se vám. - June?
Jako ten měsíc?
Naneštěstí jsem nebyl schopen skloubit roli manžela a roli pianisty.
Nešlo mi zvládat oba světy.
Kentucky Fried Chicken.
V Kentucky! Jak často tohle člověk zažije?!
- Dáte si taky? - To je dobré, díky, Tony.
Tohle musí bejt to nejlepší kuře z KFC, co sem kdy měl.
Tady dole ho asi maj čerstvější.
Nemyslím, že bych kdy potkal někoho s takovým apetitem.
Nene, koupil sem kyblík, abyste si taky moch dát.
Nikdy v životě jsem smažené kuře neměl.
Ale nežvaňte. Vaši lidi milujou smažený kuřata, s kašičkou a salátkem.
Taky to miluju.
Černý kuchaři to dělali pořád, když sem byl v armádě.
Hledíte na mne velmi úzkou optikou, Tony.
Že jo. Sem dobrej.
Ne, nejste dobrý, jste špatný.
Chci říct, že jen protože jiní černoši poslouchají určitý druh hudby,
neznamená, že já také. A stejně tak nejíme všichni ta samá jídla.
No ale počkejte. Kdybyste řek, že všichni talijáni milujou pizzu a špagety,
- tak já se neurazim. - Jenže vám uchází ten smysl.
Když vy si myslíte, že každý černoch...
- Hele, dáte si, nebo ne? - Ne.
Tumáte. No tak.
- Neřikejte, že vám nevoní? - Voní to přijatelně.
Nerad bych si zamastil svou deku.
Ó, zamastím si svou dečku! No tak, vemte si jeden.
To vás nezabije. No tak. V klídku.
- Ne. - Berte.
- Hodím vám to tam dozadu. - To se neopovažujte.
- Tak si to teda vemte. - A jak? Máte talíře? A příbory?
Ale.. vaffanculo! Snězte to rukama,
- tak se to dělá. - To nemohu.
Snězte to. Dělejte, vemte si. Já musim řídit, za deset dvě na volantu.
Berte, berte. No ták.
Tumáte.
- To nemohu, Tony. - Snězte tu zpropadenou věc.
Bože.
Copak, nechutná?
Je to jen...
tak nehygienické.
Kdo to řeší?
Uvolněte se a užite si to.
Můj táta řikával,
cokoliv děláš, dej do toho všecko.
Když makáš, makej když se směješ, směj se,
když jíš, jez, jako by to bylo tvoje poslední jídlo.
Chcete ještě kousek? Tady, vemte si prsíčko.
Lahodné.
Berte. To je vono.
Co provedeme s těmi kostmi?
Tohle.
Tohle provedem.
A je to.
Co je s tim za problém. Veverky by to stejně sežraly.
To nemůže bejt vono.
Stojí to tu.
„Pohodlíčko jako doma.“
Je to tu jak v mý řiti.
Je to ono.
Ten čtvercový, prosím.
- Jenom ten? - Děkuji.
Hele... No...
Kdybyste něco potřeboval, budu kousek dál v ulici v Easton Inn.
Děkuji, Tony.
- Hele Floyde, mužem? - Řikal sem ti, že hrát nemužu, mý rameno...
Hej šviháku, chceš si zahrát?
- Co prosím?. - Poď brácho, je nás málo.
Radši... Radši ne.
Copak, seš moc vznešenej?
Jenom se bojí, že by si ušpinil komornickou uniformu!
Já jen...
Chystám se jít navštívit přítele.
Jo, tak to dík za nic!
- Floyde, no tak. - Sklapni zobák a nech mě bejt.
Dovolená bez nástrah.
Znamenité večeře pro jisté osoby.
- Jo? - Vstávej! Tady George. Vstaň.
Tony pojď. Rychle!
Doktor Shirley má potíže.
Šel sem ven na skleničku a vešel do baru,
a byl tam doktor Shirley a dostával nářez!
Nechtěl jsem ho tam nechat, ale nevěděl jsem, co mám dělat!
Kdopak ho vypustil z klícky? A dokonce mu navlíkli i kravatu!
Co seš tak vyšňořenej?
Ruce pryč od něj.
Co to tady u všech svatejch máme, kluci?
Předejte nám ho, my půjdem, bude to v pohodě.
Chtěl jsem jenom drink, Tony.
Hele, jak sem řek, my pudeme, žádný problémy.
No tak.
Nikam nepude, budem tu s tim jeho kartáčem na hlavě leštit nádobí.
Poslouchejte hajzlově, buďte rozumný a nechte ho bejt.
Hned!
Řekni to hezky.
Řek sem to hezky.
Tenhle maník dostane, co si zaslouží.
A ty... ty do toho nemáš co kecat!
Možná.
Ale v každým případě ti napálim kulku
přímo doprostřed tý tvý nakynutý palice.
Žádnou bouchačku nemá, Rayi.
Pěkně blafuje.
Co když ne?
Tak a dost!
A já nehodlám ve svym baru tohlecto trpět.
Nechte tmavýho, ať si de.
No tak.
Dostaňte ho odsud.
Ať už tyhle yankees vypadnou z mýho pozemku.
- Dělejte. - Běž, Georgi, běž.
Padej.
Zbláznil ses?
Mrzí mě to. Nechtěl jsem vás dostat do takové pozice.
Počkat, počkat!
Hodíte další šavli?
Jsem v pořádku.
Budu upřímnej, doktore, fakt vás nechápu.
Moch ste pít tady. Máte tu celou flašku.
- Potřeboval jsem trochu vzduchu. - Vzduchu?
Víte, kde ste?
Záleží na lokaci?
- Co? - Kdybych byl v baru...
u vás v sousedství...
vypadala by ta konverzace jinak?
Odteď už beze mě nikam nepudete.
Nikam!
- Jasný? - Rozumím.
- Kde je váš pokoj? - Tony.
Co?
Vy vážně máte pistoli?
Jasně, že ne.
Doktore, kde je sakra váš pokoj?
- Támhle. - Tak dem. Támhle?
Pomůžu vám do postele. Máte zejtra večer velkej koncert.
Louisville. Díky za vaši vřelou pohostinnost!
Děkuji.
- Nebuďte líný, Tony. Vyslovujte. - Já nejsem.
- Betty brala balík bílé bavlny. - Betty brala.
Betty brala... bílou...
Kdo to řiká?
Bavlna...
někde začít musíte, Tony.
Zpěvák provádí hlasová cvičení, sportovci se před nácvikem rozehřívají.
Sportovci trénujou, nenacvičujou.
A do hajzlu!
Dámy a pánové, náš vzácný host z dálného severu...
Don Shirley!
S Donem Shirleym jsou také členové jeho tria...
Oleg Malachovič, George Dyer a jeho společník,
Tony Valla... Valleg... Valle... Valley... longia.
Tohle je má drahá žena Margaret.
Pokud to vám pánům nebude vadit, ukradnu si Donnieho a někomu ho představím.
- Co je to? - Sendvič s pimento sýrem, pane.
Jo, ten zkusim.
Pardon! Nic pro mě.
Před pár dny jsme se zeptali našeho personálu, co by pan Shirley mohl chtít k večeři.
A tak kluci z kuchyně vymysleli speciální menu na počest našeho hosta.
Pánové.
Domácí smažené kuře!.
To je ono, noste je, ještě jsou horké.
Děkuji.
Vrátíme se po krátké přestávce.
- Promiňte, Done. To byla nádherná práce. - Tedy, děkuji!
Hledáte toaletu? Tudy, pomohu vám.
Hned támhle, vedle té borovice.
Ten bych raději nepoužíval.
Ale no tak, Done. Zvenčí to vypadá o dost hůř.
A to, hádám, víte z vlastní zkušenosti.
Co? Nikdy si nikdo nestěžoval.
Mohl bych se vrátit k sobě do motelu a využít jejich zařízení.
Ale... To by zabralo nejmíň půl hodiny.
Nám čekání nevadí.
Tak já prostě někde zastavim... Mužete se vymočit v lese.
Zvířata to dělají v lese.
Ale bude to trvat nejmíň dvacet minut,
jestli máme dojet do motelu a zas zpátky.
Tak tam prostě jeďme, abych se mohl vrátit a dohrát koncert.
Vidíte, to je přesně rozdíl mezi váma a mnou.
- Mně by jít do lesa vůbec nevadilo. - To dobře vím.
Proč ste na mě hnusnej, já ty pravidla nevymyslel.
Ne? A kdo tedy?
Aha! Takže jenom proto, že já sem bílej
a voni sou bílý? Víte, to je hodně zaujatá věc, co tu řikáte.
Hodně zaujatá věc.
Mám víc společního s těma židama z bistra an druhý Avenue
než s těmahle vidláckejma zmetkama tady dole.
- Oči na silnici. - To řikáte dycky,
- když se vám nelíbí něco, co řikám. - Oči na silnici!
Já to nechápu.
Jak se může tak usmívat a třást jim pravicema?
Kdyby ty svý odmítavý móresy zkoušeli na mě,
zfleku bych jim pochcal koberec v obyváku.
To nedělejte.
Ještě nám zbývá spousta koncertů.
Jo... A co...?
Uvědomujete si, že je musíme odehrát podle smlouvy?
Jasně že jo.
Když nezahrajete, tak nám nezaplatěj.
O co de?
Objeví se další nepříjemnosti.
- Tak se ovládejte. - Nepoučuj mě, ty krysáku.
Doktor Shirley mohlo zůstat na severu
a nechat se obletovat na večírcích v Avenue
za třikrát větší peníze,
ale vyžádal si tohle.
Proč?
Co to při boží milosti provádíte?
Píšu dopis.
Vypadá to spíš jako vzkaz od vyděrače.
Mohu?
„Mylá Dolores...“
M I L Á, není to vyjmenovné slovo.
„Potkávám se s těma vysoce postavenejma vůdcema z města.
S lidma, co všichni používaj samý velký slova
ale znáš mě, protloukám se,
sem dobrej diškutér.“
Diskutéra alespoň bez Š.
„Jak píšu tenhle dopis, jim hranolky
a začínám mít žízeň.
Vypral jsem si ponožky a usušil je na televizi.
- Mněl sem si vzejt tu žehličku. - Je vám jasné, že tohle je hrůza?
Povězte, co se snažíte říct.
- A tak víte, že mi chybí a tyhle blbosti. - Tak jí to povězte.
Ale udělejte to tak, jak to před vámi nikdo neudělal.
A bez toho klení.
Něco jako... Napište tohle.
- Milá Dolores... - O, bože ne!
M I L Á, Dolores.
Když na tebe myslím...
vybaví se mi překrásné iowské planiny.
Jaký slaniny?
Planiny. P L A N I N Y. Ta velká pole, co jsme viděli.
Jo tyhle, ty byly hezký. PLANINY.
Tak tady řikaj velkejm polím.
Tony, neodbočujte.
- Cože? - Prostě pište, co říkám.
- Dobře. - Vzdálenost mezi námi
podlamuje mého ducha...
mezi námi...
Čas a prožitky strávené bez tebe pro mne pozbývají smyslu.
Zamilovat se do tebe byla ta najsnazší věc, co jsem kdy udělal.
Zamilovat se... do tebe... byla ta...
to je kurva romantický.
Byla ta nejsnazší věc, co jsem kdy udělal.
Nezáleží mi na ničem, jen na tobě.
A každý den mého života si to uvědomuji.
Miloval jsem tě v den, kdy jsem tě potkal, miluji tě dnes...
a budu tě milovat do konce svého života.
- A mužu tam dát „P.S. Dej pusu klukům”? - P.S.?
Jo, jako na konec.
To je jak kravský zvonec na konci Šostakovičovy Sedmé.
Jasný... Takže je to dobrý?
Je to skvělé, Tony.
Všichni mluvěj o Willie Mazeovi, 1954, ale to
nebyl ani ten nejlepší zadák v Polo Grounds.
To byl Joe DiMaggio, 1936, druhá hra ve světové
sérii, poslední out, 500 stop...
Líbí se vám, doktore?
- Je to hezký oblek. - Parádní.
Ten chlápek ste celej vy.
Opravdu?
Ehm... Jako velikost. Jo!
Přibližně čtyřicet dva.
Proč si ho nezkusíte?
Taky nemusíte mít každej večer na podiu smoking.
Mužete to trochu obměnit, doktore.
Tak zkusíme, jak na vás bude vypadat. Máme spoustu času.
Hned jsem zpět.
- Jak to de? - Mohu vám pomoci, pane?
Jo. Chceme si zkusit tan krásnej šedej oblek ve výloze.
- Máte ho ve 42? - Jistě.
- To je on. - Kabinky jsou vzadu, pane.
Díky. Hned to bude.
Nespěchejte, doktore. Mrknu se vám po nějaký kravatě.
Ehm, promiňte, ten vy si zkoušet nemůžete.
Co prosím?
Pokud byste si ho nejprve zakoupil, rádi vám o upravíme namíru.
Rozumím.
Ano?
To jsem já.
Strážníku, volali mi kvůli doktoru Shirleymu.
Pojďte.
Je tu jeho kámoš.
Díky.
Propána, dejte mu nějakej ručník?
- Vy jste právník? - Ne.
Tak to radši nějakýho zavolejte. Berem si ho k nám.
Za co?
Ředitel hotelu ho nachytal s tím druhým chlápkem...
Nemůžete mu sundat pouta, dát mu kalhoty, promluvit si?
To bysme mohli. Ale neuděláme to.
Dobře, podívejte, my odsud zítra ráno odjedeme...
už nás nikdy neuvidíte. Určitě je něco, co můžeme udělat.
Co když ho necháte jít, a já vám dám něco jako poděkování?
- Podplácíte nás? - Ne. Sakra ne. Jen dárek.
- Poděkování. - Jaký jako poděkování?
Třeba... dar pro policejní sbor. Dar pro vás, hoši.
Co si jen přejete.
Líběj se vám obleky?
Dneska jsem se procházel po vašem krásném městě a zahlíd sem obchod s oblekama.
Primo obleko.
Co kdybych... jako poděkování... koupil každýmu z vás oblek?
Hezky se vyfiknete, vezmete manželky někam na večeři.
Upřímně... Chlapi jako vy, co tvrdě makaj, si to zasloužej.
Nebylo správné, jak se ke mně chovali. A vy jste je ještě odměnil.
Najali mě, abych vás dostal od koncertu ke koncertu. A jak to dělám, je moje věc.
- Jen bych byl radši, kdybyste je neuplácel. - Udělal sem, co bylo nutný.
Je vám jasný, že kdyby se tohle rozkřiklo, máte po kariéře.
Dobře, Tony.
Chci, abyste přestal s tím nadutým altruismem a starostmi o mou kariéru.
A to znamená sakra co?
Šlo vám tam jenom o sebe,
protože víte, že když propásnu koncert, srazí vám to z platu.
No jasně, že nechci, abyste prošvih koncert, vy nevděčnej parchante!
Myslíte, že to dělám pro svý zdraví?
Dneska sem vám zachránil zadek, tak že byste projevil nějakej vděk, třeba?
A vůbec, řek sem vám, že beze mě ani na krok!
Hádal jsem, že toto by mohla být výjimka.
Mám vám sehnat nějakej makeup nebo něco před tím koncertem?
Ne, to je v pořádku.
- Vopravdu? Ta modřina dost září. - Řekl jsem, že ne.
Dobře.
Tony Zobano?
Dominicu. Co tu chlapi děláte?
Brooklyn nás poslal sem dolu... něco vyřídit.
Kdo je ten čmoud?
Makám pro něj.
Jak se to stalo? Tos prohrál sázku?
Co to sakra děláš?
Jestli potřebuješ práci, skoč za mnou, já ti něco najdu.
Vlastně bych tě moch využít hned tenhle tejden.
Vydělal by sis slušný prachy.
Pytel prachů.
Já už tu vydělávám.
Dám ti dvojnásobek.
Tady neni dobrý se o tom bavit.
Já tu pracuju.
Přiď za mnou na bar přesně v osm.
Rozumíš?
Dobře, uvidíme se pozdějc.
Na tohohle se vykašli.
Promiňte, doktore, to jsou moji kámoši z New Yorku.
Hej, vemeš doktoru Shirleymu kufry? Dobrý.
Zavolal jsem mu do pokoje. Bude dole hned.
- Nazdar doktore. - Kam míříte?
Jen du dolu. Dát si drink.
S vaším kamarádem Dominicem?
Než přijmete jeho nabídku,
budeme si muset promluvit.
Tony...
Myslím, že odvádíte skvělou práci.
Takže...
Bych vám rád oficiálně nabídl pozici mého cestovního manažera.
S touto pozicí...
sice přichází větší zodpovědnost,
ale také to znamená více peněz.
Ne. Ne. Ne, díky.
Chci říct, dohodli jsme stopětadvacet tejdně, plus výdaje.
To je naše dohoda, žejo?
Já nikam neodcházím, doktore. Zrovna sem jim to šel dolu říc.
Tony...
Ta minulá noc mne mrzí.
Nedělejte si hlavu.
Pracoval sem v nočních klubech v New Yorku celej život...
Vím, že je to...
složitý svět.
Takže, kde ste se naučil takhle hrát?
Má matka.
Vaše matka... Fakt?
Učila mě hrát na staré cemballo.
Hned, jak jsem začal chodit.
Cestovali jsme po floridském poloostrově...
Hrál jsem malá představení a recitály...
K mému štěstí mi muž, který mne viděl hrát,
zařídil, abych mohl studovat na Leningradské hudební konzervatoři.
Byl jsem první černoch, kterého tam vzali.
Takže tam vás naučili všechny ty songy, co hrajete?
Popravdě mne učili hrát klasickou hudbu.
Brahms, Franz Liszt, Beethoven, Chopin...
vždy jsem chtěl hrát jen to.
Ale má nahrávací společnost mne přesvědčila, abych hrál spíše populární hudbu.
Tvrdili, že by publikum nikdy
černého pianistu na klasických podiích nepřijalo.
Chtěli ze mne mít jen dalšího „černého baviče“.
Znáte ty chlápky...
co při hraní pokuřují, pokládají si na klavír sklenku whiskey a stěžují si, protože
je nikdo neuznává tak jako Arthura Rubensteina?
Arthura Rubensteina neuvidíte, že by si na klavír dával sklenici whiskey.
Já nevim...
Myslim, že by byla velká chyba, kdybyste se držel těch klasickejch věcí.
Chyba? Kdybych hrál hudbu, kterou jsem celý život cvičil?
Cvičil? Co ste? Nějakej lachtan?
Lidi žerou to, co děláte.
Každej muže znít jako Beethoven, nebo Šou Pán, nebo ty další chlápci, co ste řikal.
Ale vaše muzika, co vy děláte...
To umíte jen vy.
Díky, Tony.
Ale... ne každý umí zahrát Chopina...
ne tak jako já.
Stromy vysvlékly svá listnatá roucha
a jejich paleta vybledla v hnědavou šeď.
Spatřil jsem na milion stromů pod sněhovým popraškem, hezčích než v pohádkách.
Ach, je tak procítěný.
Musim uznat, Zobanovy dopisy...
- Jsou celkem slušný. - Jak by nebyly!! Je to v rodině.
Řiká se, že náš pra pra pradědeček
pomáhal Da Vincimu se Sixtinskou kaplí.
Cheš říct Michelangelovi?
Jo.
Co má Michelangelo společnýho s psaním dopisů?
- Jenom řikám, že sme umělecká rodina. - Budu počítat hodiny...
minuty... a vteřiny... dokud tě opět nesevřu v náručí.
Miluji tě, Tony.
P.S. DEJ PUSU KLUKŮM.
- Johne. - No?
Já chci taky dopis.
Dobře, hned jak něco uvaříš.
Oči na silnici.
Tony.
Dobrá všichni! Věnujme to nejlepší lousianské
uvítání Donu Shirleymu a Don Shirley Triu!
To mě poser, to je humus.
Vo co tomu chlápkovi sakra de?
Hajzl jeden.
Průkaz a doklady?
Moc rád vás vidim.
Odbočili jsme z hlavní silnice a teď jsme ztracený.
- Vystupte z vozu. - Co sem proved?
Ven z vozu.
Proč tudy jedete?
Řek sem, museli sme si zajet a teď sme se ztratili.
A proč mu děláte šoféra?
Je to můj šéf.
Tady on být večer nemůže, tohle je „soumračné město“.
To je co?
- Prověř ho z auta. Omrkni jeho průkaz. - Ale no tak, pane, dyť leje.
Můžu ho zkontrolovat takhle přes okno.
Vytáhni ho z toho auta!
- No tak. - Vylez! Okamžitě!
Máš doklady?
Jak vyslovujete to příjmení?
Vallelonga.
Co to je kčertu za jméno?
To je italský.
Aha, už to chápu. Proto jseš jeho řidič.
Sám seš napůl negr.
Ruce nad hlavu, dělej, dělej!
Promiňte.
Promiňte, pánové.
Chápu, proč zadržujete mého společníka,
ale z čeho jsem konkrétně obviněn já?
Působíte jako rozumní lidé.
Možná byste mě mohli pustit ven, abychom tuto situaci prodiskutovali?
Nech si ty řečičky, hošánku. Nikam se hezky dlouhou nepodiváš.
- Nemůžete mě držet bezdůvodně! - Ale já mám důvod.
To žes nechal slunce zapadnout za svou černou řití!
Chci mluvit se vým právníkem, chci si zavolat!
Tohle je nehorázné porušení mých občanských práv!
No, víte...
On fakt má... práva.
Dejte tomu černochovi jeho pitomej telefonát?
Znáš nějakýho právníka? Brnkni mu.
Jak vždycky říkala moje máti: „Co jste to za netušeného jelimána?”
Podívejte se na ně.
Podívejte se pořádně na toho důstojníka, co ste ho praštil.
Spokojeně si tam hoví i se svýma kámošema
A srká si to svoje kafíčko. A kde jste vy?
Tady uvnitř, se mnou, ačkoliv jsem nic neprovedl.
Ale platím za to já.
Mně uteče koncert v Birminghamu.
Hele, já na tom taky dost tratím, když v Birminghamu nezahrajete.
Takže ten váš horkokrevný záchvat... stál za to?
S násilím to nevyhrajete, Tony, vyhrajete pouze, pokud
si zachováte důstojnost. Důstojnost vždy zvítězí.
Ale my dnes ne, kvůli vám.
Na tu matraci bych nešahal, doktore.
Ne, pane.
Ne, nejsem, pane..
Ano, pane, je tu hned vedle, pane.
- Ano, pane. - Dej mi to.
Šerif Pratt... kdo volá? Kravina.
Ano, pane.
Už to slyším, guvernére.
Ne pane, promiňte mi. Ale ano, už poznávám váš hlas.
Pane...
Koho, říkáte, zavolal ten kluk, co jsme ho zatkli?
Aha, a on zavolal vám?
Ne, pane, ale důstojník byl napaden při výkonu...
Ne, nechci, aby sem napochodovala národní garda, pane.
Ano, guvernére, hned to bude.
Dobrou noc vám i vaší paní.
- Propusťte je. - Cože?!
- Nechte je sakra jít. - Ten taliján mě praštil!
Nechceš přijít o práci? Tak kčertu udělej, co ti řikám,
když ti to do hajzlu řikám.
A teď ti kurva řikám, abys je nechal jít.
Komu ste to sakra zavolal?
Bobby Kennedy nám právě zachránil zadky! Maddona... Tak to je parádička!
To tedy není.
Není to parádička.
Co to sakra žvaníte? Byli sme v hnoji a teď nejsme.
A já právě postavil nejvyššího státního návladního
- do velice ožehavé a trapné pozice. - No a co?
Za to tomu chlapovi platěj. Co jinýho by měl dělat?
Ten muž a jeho bratr se snaží změnit naši zemi,
to by měl dělat!
Teď si myslí, že jsem nějaký...
Volám z nějakého zaplivaného Močálova a prosím o intervenci v případu napadení...
Kdo tohle dělá?
Spodina, tak je to.
Neměl ste ho uhodit.
Nelíbilo se mi, jak se k vám choval, nechal vás tam moknout.
Prosímvás, praštil jste ho kvli tomu, jak vás nazval.
Já musel tenhle typ řečí snášet celý život,
tak vy byste ho mohl vydržet aspoň jeden večer.
Co jako, to se nemůžu rozčílit na to, co řikal, protože nejsem černej?
- Božínku, dyť sem černější než vy. - Co prosím?
Vy ani nic nevíte o svejch vlastních lidech!
Co jedí, jak mluvěj, jak žijou.
Dokonce ani, kdo je Lil' Richard!
Aha, takže když víte, kdo je Little Richard, jste víc černoch než já?
Propána Tony, kdybyste se tak někdy slyšel,
- nežvanil byste tolik. - Hovadina.
Já vim moc dobře, kdo sem.
Sem týpek, co celej život žil v tom samym sousedství v Bronxu,
s mojí mámou, s tátou, s bráchou, a teď s mojí ženou a dětma.
To je vono, to já jsem.
Jsem ten vůl, co se musí každej den pachtit, aby na stůl dovalil jídlo.
A vy? Pan Senzační? Žijete si nahoře na hradě,
jezdíte všude po světě koncertovat pro pracháče...
Já žiju na ulici, vy sedíte na trůně,
takže jo, můj svět je vo dost černější než ten váš!
Zastavte.
- Co? - Zastavte.
- Nebudu zastavovat! - Zastavte to auto, Tony!
Cože?
Co to děláte?!
Doktore, co to ksakru děláte?
Doktore, poďte zpátky do auta.
Ano, žiju si na hradě, Tony. Sám!
A bohatí běloši mi platí, abych pro ně hrál na piano,
aby se mohli cítit kulturně.
Ale jen co slezu z podia,
stávám se pro ně zase jenom dalším negrem.
Protože to je jejich skutečná kultura.
A já tohle všechno trpím sám, protože mě neberou ani mí vlastní lidé,
nejsem totiž ani jako oni!
Takže pokud nejsem dost černý, a nejsem dost bílý,
a nejsem dost mužem, tak mi povezte, Tony, co jsem?!
Potřebuji se vyspat.
Dobrá.
Zastavím u příštího motelu a propašuju vás k sobě do pokoje.
Ne, odmítám setrvávat v usedlosti, ve které nejsem vítaný.
Dobře. Tak jo.
Tony, musíte kouřit úplně všude?
Nenapadlo mě, že vám to bude vadit.
To ste měl říct.
Stačí jedno slovo, doktore.
Je vám jasné, že než ten dopis dorazí, budete už doma?
Jo, já vim.
Řikal sem si, že ho přivezu s sebou. Ušetřim za známku.
Dobře, Tony. Dejte to sem, opravím ho.
Bez urážky, doktore, ale už sem do toho vplul.
Milá Dolores. Někdy mi připomínáš domek.
Domek, na kterém je spousta krásných světýlek
a ve kterém jsou všichni šťastní.
Ano, Tony! Už to umíte.
Dík.
Díky, že ste mi s těma dopisama pomáhal, doktore.
- Fakt je umíte dobře psát. - Rádo se stalo, Tony.
Napadlo mě, možná, až budete doma, byste moch jeden napsat bratrovi?
On ví, kde bydlíme, kdyby se někdy chtěl se mnou spojit.
Kdyby... Já bych nečekal.
Víte... svět je plnej osamělejch lidí, co se bojej udělat první krok.
A doktore, jedna věc mě furt žere celou cestu.
Ten Kozburgh byl fakt veliký zklamání.
Nevšim sem si vůbec žádnýho rozdílu. Vy jo?
Dobrou noc, Tony.
- Dobrý večer. Vítejte. - Vítejte. Račte dál.
Vítejte, pane Shirley.
Graham Kindell, jsem vrchní vedoucí. Velmi rád vás poznávám.
Děkuji, pane Kindell. Tohle je pan Tony Vallelonga.
- Moc mě těší, Tony. - Jak to de?
Ponechme to auto zde na místě pro čestné hosty. Přímo tudy, pánové.
- Jakou jste měli cestu? - Byla to nádhera.
To rád slyším, velmi rád.
Jak si jistě umíte představit, naše vánoční představení je největší
z celého roku a jsme opravdu nadšení, že vás tu máme, pane Shirley.
Takže pokud byste něco potřeboval, opravdu cokoliv, řekněte si.
- Ach. Děkuji. - Tak, a jsme tu...
Mám asi hodinu, než to začne. Nějaké otázky?
Kde je restaurace?
Tak to musíte tady chodbou, Tony, a pak doprava přes vstupní halu.
- Mnoho štěstí! Zlomte vaz. - Děkuji.
Řikal, že zbejvá hodina, musíte bejt hladovej, doktore.
Běžte napřed, já tam dorazím.
Můžeme se přidat?
Pojďte.
- Koktejl, pánové? - To je dobrý.
- 3 panáky vodky. - Jémine!
Poslední koncert. Zrušme studenou válku. Čas na smír!
- Doktor Shirley je u sebe v šatně? - Jo.
Je to spíš kamrlík na košťata.
Musim říct, že fakt nevim, proč tyhle hnusárny snáší.
Před šesti lety, v roce 1956,
byl Nat King Cole pozván, aby zahrál v Městském koncertním sále tady v Birminghamu.
Pan Cole byl první černoch, kterého požádali, aby tu zahrál v bělošském zařízení.
Jen co začal hrát, zaútočila na něj banda mužů zato,
že si dovolil hrát bělošskou hudbu.
Stáhli ho dolů z podia
a nepěkně ho ztloukli.
Propáníčka!
Předtím jste se ptal,
proč tohle doktor Shirley dělá?
Povím vám to.
Protože genialita není všechno. Chce to odvahu, pokud chcete změnit lidská srdce.
Díky.
Děkuji.
- To chápu, ale... - Copak se děje?
Tento pán mi říká, že nemám povoleno zde večeřet.
Ne, vy to nechápete, on dnes vystupuje, je hlavní hvězda.
Je mi líto, ale tohle jsou zásady naší restaurace.
- Je všechno v pořádku? - Ne.
Tenhle chlap říká, že tu doktor Shirley nemůže večeřet.
Ach, to se omlouvám, ale tohle jsou... dlouholeté zvyky.
Pravidla klubu. Jistě to pochopíte.
Ne. To nepochopím.
Je mi líto.
Tak počkat, chcete nám říct, že hoši od něj
z kapely a tyhle lidi, co si ho přišli poslechnout,
ty tu můžou jíst, ale hlavní hvězda večera, čestnej host, nemůže?
Obávám se, že ne.
Ale tak jíst přece musí, musí dostat večeři.
Povím vám, co uděláme, můžeme mu donést večeři k němu
do šatny, ano? Johne, ukaž mu menu.
Ne. Nebudu večeřet v tom kumbálu.
Dobře... pokud byste raději, je tu velmi oblíbený podnik kousek dál
po cestě, Oranžový ptáček, rádi vás tam pohostí.
Doktore, pojďte sem.
Jen vteřinku.
No tak, třeba je to tam i lepší. Ty jejich rolky tady sou jak šutry.
Tak tam jen zajdeme, a hned zas půjdeme zpátky.
Je to poslední koncert.
Už jsme na konci. Už to budem mít z krku
a můžem se vrátit domu, pryč od těchhle idiotů.
Á, výborně. Ryba je dnes vynikající.
Buď budu vyčeřet v této místnosti, nebo tu dnes nezahraji.
Mohu s vámi na slovíčko?
Pane Villanueva, musíte panu Shirleymu domluvit. Prosímvás ať pochopí,
že ho nechceme osobně urazit, takhle se to prostě u nás na jihu dělá.
Jo, ale on není odsud.
Jen ho poproste, aby to rozvážil, mám tu 400 hostů,
kteří se dnes večer chtějí bavit.
A doktor Shirley se chce najíst.
Proč prostě dneska projednou nemůžete udělat výjimku?
Povím vám jeden příběh.
Slyšel jste někdy o basketbalovém klubu Boston Celtics?
- Ano, - Tihle chlapci sem před pár lety přijeli v rámci exhibičního turné.
No a jelikož to byli světoví šampioni a vyhráli ligu a vůbec,
byli jsme nadšeni, že u nás povečeří, a velkolepě jsme je uvítali.
A víte, u jakého stolu ten večer jedl jejich černý hráč?
- Ne. - Ani já.
Ale u nás to nebylo. Takže nechme těch řečiček.
Řekněte mi, co to bude stát.
Co takhle sto dolarů pro vás, a vy přesvědčíte vašeho hocha, aby zahrál?
Myslíte, že si mě můžete koupit?
Při vší úcte, pane, nedělal byste tuhle práci,
kdybyste se nechtěl dát koupit.
Dost! Tony.
Je to v pořádku.
Zahraji.
Pokud to chcete.
Vypadněme vodsaď do hajzlu.
Co tím myslíte, vypadnout odsud?
Kam si myslíte, že jdete?
Done, nedělejte to! Já vím, že jste podepsal smlouvu.
A vím, že jste ten typ, co smlouvy ctí!
Čeká tu na vás koncert, pane! Takže se otočte
zpět. A to hned ksakru! Okamžitě!
Přesně proto tu u nás nepracujete, vy lidi, není na vás spolehnutí!
Slyšíte mě? Dovez jsem vám ten váš pitomej Steinway až z Atlanty.
Tony.
Máte hlad?
Brala Betty bavlnu?
- Jste polda? - Vypadám jak Irčan?
- Co si dáš, zlato? - Dvakrát Cutty, čistou.
Dáme si vaši specialitu, ať je to cokoliv.
Dva oranžový ptáčky!
Líbilo se mi, co jste tam udělal, doktore.
Stál ste si za svym.
Je to, jak řek váš kamarád prezident: „Neptejte se
své země, co pro ni můžete udělat,
ale co můžete udělat pro sebe.”
Tak drahouši,
co máš v plánu, že seš to takhle vyfiknutej?
Nic zvlášť neobyčejného.
Neměla byste soudit lidi podle oblečení.
Je to jenom ten nejlepší pianista na světě.
Fakt jo? Si dobrej?
- Nestyďte se, doktore. Povězte jí, kdo ste. - Nic mi nepovidej. Předveď se.
Chlape...
Takhle se válí!
Jo, to byla sranda, to bych dělal jednou do měsíce zadarmo.
- Vy jste neuvěřitelnej. - Hele, Tony.
Myslím, že když vyrazíme teď hned, ještě to stihneme.
- Stihneme co? - Štědrý den. V New Yorku.
Nikdy nešermujte paklem bankovek v baru.
Já věděl, že máte bouchačku!
Zhoršuje se to, doktore.
Ano.
Škoda, že nemáme něco, co by nás po cestě ochraňovalo.
Já už vím, proč nepoložíte na palubku ten váš šťastný kámen, Tony?
No tak, Tony, bude se nám hodit každá pomoc.
Díky. Hned se cítím bezpečněji.
Jste parchant, víte to?
A sakra!
Blbý poldové.
- Copak tu děláte? - Snažíme se dostat do New Yorku.
- Je nějaký problém, strážníku? - Ano.
Všiml jsem si, že se vám auto naklání doleva. Asi máte prasklou zadní pneumatiku.
Á!
Pokračujte, pokračujte.
Dobrá. Buďte opatrní, pánové.
- Veselé Vánoce! - Veselé Vánoce! Děkujeme, strážníku.
Máme tu varování před počasím, tento Štědrý den udeří na východní
pobřeží silná sněhová bouře,
nejhůře se projeví na východě Pennsylvanie, na severu
New Jersey a v oblasti New Yorku.
Cestujícím se doporučuje, aby se vyhnuli jerseyské cestě...
Tak jo. A je to. Jsme hotový. Zapíchnem to u příštího motelu.
- Jeďte, dokud to půjde, Tony. - Neudržim oči otevřený.
Hypnotizuje mě to tu.
Asi my vybouchne mozek.
Hele... zkusili sme to, doktore.
Co naděláme?
Dobrá, tak stůl je připravený, lidičky. A neběhejte po domě!
Tony. Tony, vzbuď se.
- V pohodě? - Jsi doma. Běž dovnitř.
Dobrou noc.
Počkejte, počkejte, pojďte nahoru, poznat mou rodinu...
Veselé Vánoce, Tony.
Veselé Vánoce!
Podívejme se, kdo to je, Shakespeare je doma!
Stihl jsem to!
Tony, Bůh ti žehnej!
- Máš hlad? - Příšernej.
- Vítejde doma, doktore Shirley. - Děkuji, Amite.
Rozložil jsem vám postel, pane. Mám vám vybalit zavazadla?
Ne, ne, prosím. Běž domů za rodinou.
Děkuji, pane.
- Veselé Vánoce, pane. - Veselé Vánoce!
Tyjo. Ty mě takhle nikdy nelíbáš.
No dobře, v klidu.
Hele Tony, jsi v pohodě? Připadáš mi nějak tichej.
Jo, dobrý, jsem jen unavenej.
Dlouhá štreka.
Vyřídil jsi pro mě tu věc?
- Díky. - Jo, dlužíš mi 75 dolarů.
Sedmdesát pět? Charlie řikal šede.
Mám to snad dělat zadarmo?
Hej, Tony, povidej nám o tom vejletě. Byls pryč dva měsíce.
Jo. Jakej byl ten čmoud? Lez ti na nervy?
Neříkej mu tak.
Dobře.
Tony, měl jsi vidět, jak minulý týden malej Frankie
vyšplhal na televizi. Byl tak roztomilý, vyfotila jsem ho u toho.
Byla to fakt sranda.
Co je s tebou, D., všechny ty dráty tam, mohl dostat elektrickej šok!
- Charlie? - Čau Zobano. Johnny mě pozval.
- No tak pojď dál. - Pamatuješ si na Marii?
Ahoj Marie!
Charlie, tys fakt přišel? Já si dělal srandu.
I se ženuškou?
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce, ahoj, to je překvápko!
Všichni slyšte. Charlie ze zastavárny!
Doktore!
Vítejte!
- Hej, všichni... - Nechte toho, dost.
Tohle je doktor Donald Shirley.
Veselé Vánoce.
No ták! Dělejte, uvolněte místo a přineste mu talíř.
- Zdravím! - Vy musíte být Dolores.
- Vítejte! - Buon Natale.
Díky, že jste mi půjčila manžela.
Díky,že jste mu pomáhal s těmi dopisy.
Přeložil Hnusokratés