- RMX - MTK - - MATROSKA - VIDEO - SYSTEM -
Hýbejte těma rukama, hýbejte nohama!
Makám! Snídali jste?
Co? To jste měli.
Teď se topíš!
Dýchejte!
Chceme profíky, flákání netolerujeme!
To byste měli problém! Jedu!
Hýbejte rukama, hýbejte nohama!
Makám!
Dýchejte!
Ty tam, dýchej!
Hej, ty! Dýchej, nebo se utopíš!
Dýchejte, dýchejte...
A zase si vykračujeme
Čelem vzad
Paní vedle mě usnula a chrápala.
A manželka pak zuřila, že jsem netleskal vestoje.
Bylo mi to u prdele.
Hele, jak to mluvíš?
Klídek.
Chceš džus, zlatíčko?
Dostala jsi tu zprávu?
Nedostala.
Díky, ale do divadla už nepůjdu.
-Už nikdy? -Nikdy.
To si piš, že nepůjdeš. Díky.
Všechno v pořádku, zlato?
Máš zprávu.
Od koho?
Asi od Diany, zapomněla tu misky.
Ne, někdo ti volal.
Z čísla začínajícího na 435.
Tak ať si volá.
Kdo je to?
Asi nějaký prudič, bývalý klient.
Jestli je "bývalý", tak co chce?
Co myslíš?
Proboha.
Mám si dělat starosti?
To si piš.
Co kdybych mu zavolal a řekl, že jsme skvělá rodina
s krásnými dětmi,
a že by jim mohl zaplatit studium a dát věno?
-A že jsi skvělá v posteli? -Klídek, jo?
Ne, vážně.
Je to dobrý nápad. Nemusel bych tak dřít.
Dovolená na ostrovech. Je bohatý?
Je švorc.
On se zklidní.
Byl jsem na testu partnerské kompatibility.
Cože? Vážně?
To cítíš takovou nejistotu?
-Neblbni. Poslouchej. -To ty blbneš!
Poslouchej.
-Líbila se mi jedna otázka. -Jo?
Byla bys mi nevěrná, kdybych skončil v kolečkovým křesle?
Kdybys skončil v kolečkovým křesle?
Kriste.
Jako že by ti už nestál?
O to jde?
-A byli bychom pořád svoji? -Ano.
Ne.
Asi ne. Teda...
Jak dlouho už jsi v tom křesle, dejme tomu?
-Rok. -Rok?
Tak to bych ti zahnula dávno předtím.
Já to věděl. Vypadni. Dej ty nohy pryč. Vytáčíš mě.
Styď se. Od koho tyhle nechutnosti máš?
Někdo ti volá.
Kdo?
Tvůj kamarád s číslem začínajícím na 435.
Boty.
-Dobře. -Jak "dobře"?
Nech to vyzvánět.
Tak jo, ty rošťáku. Jdi si pro boty.
To je fotbalovej kop!
Počkej tu.
Haló? Nebereš telefon?
Vím, kdo jsi a kde bydlíš.
Zavolej ještě jednou, a srovnám tě i s rodinou, zmrde.
Zkurvenej hajzle...
-Copak, zlato? -Co děláš?
Můžeme jít, princezničko!
Cristino, jdeme.
Fajn, ahoj!
Pojď sem. Dej mi tu botu.
-Teče ti z nosu? -Jsi nemotora. Udělám to.
llie? Vem si kapesníky ze stolu.
Co je?
Jsou Mariiny. Vem si je.
Bude jí vedro.
Ať se nepotí.
Vem si čepici, llie.
-Vem si čepici, jo? -Ne, je teplo.
-Neptám se tě, vem si ji. -No jo.
Vem si kapesník, zlato.
Jsou tu už jen tři.
Výborně. Dej mi jeden.
-Peněženka? -Mám ji.
Jdeme. Nebo tu zkejsneme do rána.
-Do rána? Copak je noc? -Do zítřejšího rána.
Smrkej.
Víc.
To je ono, pořádně.
Počkej!
Jdeme.
Ahoj.
Tati, když jdu na malou a velkou, proč neříkám "jít na makou"?
-"Makou"? -Ano.
Můžeš to říkat, jestli chceš.
-Ano, chci. -Fajn.
Tati, víš, proč mají sloni červený oči?
-Já to vím. -Ptala jsem se táty.
Nevím, proč?
Aby se mohli skrýt mezi třešněmi.
Proč mezi třešněmi?
-Viděls je někdy mezi třešněmi? -Ne.
-Protože tam nejsou vidět. -Aha.
Nepojedeme do Disneylandu? Ana tam jede.
Teď ne, zlatíčko.
A kdy?
Teď ne. Uvidíme.
-Ale proč ne? -Protože je to drahý.
l kdybychom se jen dívali?
-Jdu na "kluzačku". -Klouzačku.
-Kluzačku. -Klouzačku. Drž se Sandry.
-Sandro, dohlédni na něj. -Dobře.
V tom věku mají ve všem jasno.
Já vím.
Ještě že nechce na Aljašku.
To možná ještě přijde.
Ano.
Jsem v parku.
Co se děje?
To je fakt.
Ne poplatky z posledního týdne, ale ke dni uzavření smlouvy.
To není dobře.
Změň to, Radu. Pak zajdi za účetním.
Řekni mu, že jsem manažer, že je mou prací věci kontrolovat.
Přesně tak.
Na konci měsíce.
Ano, zlato. Počkej.
Ano, je to pes.
Zlatíčko?
Pojď sem.
Počkej chvíli.
Hrajete fotbal? Jsi v brance?
Ne, jsem Keseru!
-Neušpiň se moc. -Dobře.
Co jsi říkal?
Poslední den měsíce, ke dni uzavření smlouvy.
-Copak, zlato? -Nic.
Existují prostory pro psy.
Výborně.
Necháte ho dělat hromádky tam, kde si hrají děti.
Na ryby bych jel rád, ale slíbil jsem rodině, že budu s ní.
Ten parčík pro psy je odporný.
Slíbil jsem to.
Vůbec se tam neuklízí, je to nechutný.
Bylo to skvělý. Víno, grilovačka.
Trochu mě ještě bolí hlava.
Vemte si toho psa tam.
Pozval jsem vás.
Copak se tam dá vzít dítě?
Ano.
Nechodíte tam, protože je to tam zasviněný.
Měl byste se stydět.
Nechci na ryby.
-Copak, zlatíčko? -Mám žízeň.
-Počkej. Cože? -Mám žízeň.
Ti psi jsou neštěstí.
V jednom parku pes zabil dítě.
Marie?
Chceš zmrzlinu?
-Cože? -Ano.
Ada se ptá, jestli nechci zmrzlinu.
-Za chvíli bude oběd. -Jo.
Před obědem bys neměla jíst.
Ne?
-Mámě to neřekneme. -Ne.
-Jakou zmrzlinu? -Ovocnou bez cukru.
Fajn, díky.
Moment.
-Jen malou. -Ano.
Ano.
Dcera chce zmrzlinu, jde ji koupit s jednou mámou.
Samozřejmě že ne! Nekoupím nějaké mámě...
Jedna máma z parku jí koupí zmrzlinu.
Jeden, nebo dva?
Dva.
Dobře. Jdeme.
Běhají si tu, jako by jim ten park patřil.
Dobře, tak zatím. Ahoj.
Uklízím po něm.
Nejsem prase.
Porušujete zákon.
Je diskriminace, nemůžu-li se psem do parku
jen proto, že tu jsou ještě jiní lidé.
To je mi jedno!
-Chápu. Je mi to líto. -Ne, není.
Měli byste zakázat i kola.
A kolečkové brusle.
A pošťáky. Mohou děti srazit.
Vážně jsou nebezpeční.
Tak co?
Dobrý?
-Co jsem dlužen? -Nic.
-Ne, zaplatím to. -Můžete to zaplatit příště.
-Díky. -Pojď.
Je mi líto, žijeme ve městě.
Nemusíte mě poučovat.
Musíte respektovat zákony.
-Paní... -To by stačilo!
Tak do parku nechoďte!
To vy tu nemáte co dělat.
Haló?
V parku s dětmi.
Můžeš mluvit?
-Tati, mám žízeň. -Ano, zlato.
Moment.
Díky.
Je to zákon, konec debaty.
Kdyby mi zákon umožnil vás uškrtit...
Jděte pryč.
-Ta voda je teplá. -Je.
... bylo by to šílenství, zrušili bychom ho.
Pardon.
Syn měl žízeň.
Sedm.
Marii je pět a půl.
Ano, jde mi to.
Plodím kluky i holky.
Myslel jsem na tebe, opravdu.
Stejně se uvidíme, ne?
Toulaví psi. Opuštění pokrytci, jako jste vy.
Jo, promluvíme si. Ahoj.
Dávejte si pozor na ústa, mladý muži.
Omlouvám se, že nemám pravítko. Trhněte si!
To snad není možný. Takovou neúctu jsem nezažila.
-Kde je Maria? -Šla na malou.
-Kam? -Je s ní dcera, bez obav.
Je tam s Adou?
Chtěla jsem vám to říct. Musela si odskočit. Telefonoval jste.
-Zajdu tam. -Nemějte obavy.
Vy jste tak úzkoprsá.
Vnímejte věci, jak jsou, ne tak, jak je vidět chcete.
Vy s tím pitomým psem naděláte.
Dejte si pozor na jazyk.
Marie? Jsi tam, zlato?
Jste bláznivý starý čarodějnice.
V pořádku?
Díky za pomoc.
Tudy.
-Chcete si ještě hrát? -Ano.
Dobře.
-Zlato? -Ano?
Jdu si pro kafe. Máš zmrzlinu na nose.
Budu u stánku. Počkej tu.
-Slibuješ? -Jo.
Sandro, Cris, jdeme.
Pojďte, holky.
Vrátíme se sem později?
Možná. Jdeme.
-Dobrý? -Chci si pak ještě hrát s Marií.
Dobře. Jdeme.
-Ado? -Ano?
Pojď, zlato.
Pojďte, ve stínu bude chladněji.
Váš syn hraje fotbal.
Je to prostě kluk.
Jdeš? Ahoj.
Tvoje dcera měla taky zmrzlinu.
Prosila mě!
No jistě, vrtošivá jako táta.
Zůstaneme tu ještě chvíli.
Netuším. Něco vyber.
Dobře, ale víš, že budou chtít hranolky.
Dobře, ahoj.
llie, kde je Maria?
Nevím, hrála si s balónky.
Zůstaň tu.
Marie?
Kotě!
Volej ji taky.
Hej, žábo!
Pojď sem, zlato! Kde jsi?
Kde je?
Kde byla naposled?
-U domečku. -Tam není.
-Nebyli jste spolu? -Ano, u domečku.
Pojď se mnou.
Vlastně počkej... Počkáš tu chvíli?
Zůstaň u té paní, nikam nechoď.
Zlato!
Hej!
Zlato!
Kde jsi, kočičko?
Kočičko!
Pojď ven, zlato!
Zlato?
Kde jsi, kuře?
Zlato!
Zlatíčko!
Kde sakra jste? Ztratila se mi dcera!
Byl jsem tady. A vy?
Tady, ale to je vaše práce! Je to váš park!
Můj park?
-To přeháníte... -Ztratila se mi dcera!
Jak se mohla ztratit?
Blonďatá holka?
Ano, v modrých lacláčích. Byla tady!
-Kolik jí bylo? Zavolejte policii. -Pět.
-Třeba šla domů. -To je vyloučeno.
-Už se to jednou stalo. -Byla tamhle.
Tak rychle by se domů nedostala. Žena by mi zavolala.
Půjdu ji hledat. Zůstaňte tady.
Zlato!
llie, pojď.
Sandro, dej mi ruku. Pojď.
-Můžete tu počkat? -Jo, jděte.
Zůstaň u té paní.
-Zavolejte policii. -Neměli bychom jít taky hledat?
Ztratila-li se, uslyší nás.
Kde jsi, prcku?
Holky!
Sandro, Cris, pojďte sem.
Nemůžu ji najít!
Třeba spadla do příkopu.
Tam jsem se díval, není tam. llie, nikam nechoď!
Mihai, pojďme taky hledat.
Nemůže být v jezeře?
Zůstaň tu, prosím.
Kam jdeš?
Nevím, co říct.
Třesou se mi nohy.
Mám sucho v puse.
Kotě!
-Není nemocná? -Kdo?
Maria.
-Proč? -Mohlo se jí udělat zle...
Třeba se počurala a někde se schovala. To udělala má neteř.
To se stává.
Je mi jasný, že dceru unesli!
Kdo by ji unášel? Všichni jsme tu. Tohle není džungle!
Tak kde je? Byla tady!
Třeba se ztratila a je někde, vyděšená.
-Hráli jste nějakou hru? -Ne!
Je to vážný. Vidíš, jak je její táta vyděšenej?
Nic jsme nehráli, chtěla píšťalku.
-Jakou píšťalku? -Nevím!
Jakou píšťalku?
Nevím. To říkala. Šla tímhle směrem.
Vrátila se a říkala, že ji chce.
Jakou píšťalku? Čí?
-Jakou píšťalku? -Nevím.
Prosím, přemýšlej. Kde jste si hrály?
Já se jí zeptám. Uklidněte se, nechte to na mně.
O jakou píšťalku šlo?
Kde je ten s těmi balónky?
Odešel. Neviděla jsem ho.
Uklidněte se, najdu ji.
-Maria, ano? -Jo.
Najdeme ji. Kam se mohla podít?
-Gico, pojď sem. -Zavolej policii.
Co se děje?
Pohřešujeme dítě.
Kde?
Přijeď, dělej!
Kde, v parku?
Zavolej záchranku!
Ano, v parku, kde jinde? Dělej.
-Ale kde přesně a v kolik? -Nevím, přijeď.
Nemůže být v jezeře?
Dobrý den. Ztratilo se mi dítě.
Co měla na sobě?
V parku. Nevím. V Kulaťáku.
V sektoru číslo dvě.
Dobře, počkám.
Jmenuju se lonescu. Pohřešuju svoje dítě.
V Kulaťáku, sektor číslo dvě.
Ano, já jsem otec.
Pět a půl.
-llie, pojď. -Posílají někoho?
Ano.
Tati, proč nezavoláš mámě?
Zavolám jí, zlato.
Cristino?
Budeme potřebovat fotku dítěte.
Samozřejmě.
Muselo ji něco zaujmout, pes nebo něčí hračka, a šla za tím.
Nikam nešla.
Ptal jsem se ostatních rodičů, jejichž děti tam byly.
Volal jsem ji, prohledal příkopy i keře.
Šel jsem i k jezeru, jestli do něj nespadla.
Vím, že tam nespadla, ale stejně jsem to zkontroloval.
Jezero právě prohledává tým našich potápěčů.
Není tam. Tam jsem se podíval hned.
-Nemohla se tam dostat přede mnou. -Ale napadlo vás to.
Musíme zvážit všechny možnosti. Netvrdím, že se to stalo.
Ale taková je procedura.
Na něco jsem si vzpomněl.
Ta holčička, co vzala Marii na malou,
říkala, že Maria se zmínila o píšťalkách nebo píšťalce.
Ty prodává ten s těmi balónky. Hledal jsem ho, ale už byl pryč.
Mohla odejít...
Možná je to falešná stopa.
Třeba ale tu píšťalku chtěla a šla za ním.
Za nikým nešla.
Bez mého svolení nechodí nikam.
Chápu.
Máte s někým spory? V práci nebo doma?
Ne.
Jsou to vaše vlastní děti?
Jsou naše.
Nemá vaše žena románek? Nemůže jít o pomstu milence?
Ne.
-A vy sám? -Ne.
Vaše žena to prozatím vědět nemusí.
Ne.
-Míváte nevyjasněné případy? -Stává se to.
Máte na někoho podezření?
Napadá vás někdo konkrétní?
Nějaký konflikt, jakýkoli?
Nechce vám někdo ublížit?
Nemůže jít o špatný vtip?
Ne, to je nemožné.
Každopádně o nikom nevím.
-Rodinný člen? -Ne.
Ale nějaký chlap nedávno volal manželce.
Všiml jsem si toho před pár dny.
Říkala, že je to klient. Žena je účetní, věřil jsem jí.
Ale... Dnes ráno jsem mu zavolal a nadával mu.
Pokud jí věříte, proč jste mu volal?
Nevím. Asi instinkt.
-Kdy jste mu volal? -Dnes ráno, z koupelny.
Ze svého telefonu?
Ne, z manželčina. Aby to vzal.
Cristině jsem o tom neřekl.
Musíme si s ní promluvit, mohla by to být stopa.
Ale bylo by to nezvyklé.
Ty události se udály až moc těsně po sobě.
-Ten telefonát a to zmizení? -Ano.
Víte, kdo to je?
Kolega manželky. Pracuje na účetním.
Ale neznám ho. Žena má hodně klientů.
Popište mi, jak se to stalo.
Nevím.
Můžu vám jen říct, jak si myslím, že to proběhlo.
-Na to se neptám. -Jak to myslíte?
Byl jste v parku. Co jste dělal, když jste si toho všiml?
Povězte mi to.
Kdy jste přišli do toho parku?
Po jedenácté.
To jsem vám říkal.
Bydlíme deset minut od něj.
Z domova jsme odešli v jedenáct.
-Snídali jste? -Ano.
Co jste měli?
-Já? -Děti. Vaše dcera.
Misku cereálií, ne?
A půlku chleba s medem.
A váš syn?
-Ten měl taky cereálie? -Ano.
Chleba se sýrem.
-V kolik? -Asi v půl desáté.
Nevšiml jste si, že by vás někdo sledoval?
Ne. Bydlíme ve slušné čtvrti. Neohlížím se přes rameno.
Víte, v jakém žijeme světě.
Ano.
Musím vám tyhle otázky položit.
Zdánlivě nedůležitý detail by mohl být klíčový.
Věřte mi.
Čím rychleji to zrekapitulujete, tím lépe.
Člověk detaily časem zapomene. Naše paměť je vymaže.
Zapomínáme.
Jakou máte adresu?
Crinul de Munte 5, budova G5, schodiště A, osmé patro, byt 41 .
Ukažte mi občanku.
-Já? -Ano.
Snubní prsten nenosíte?
Sundal jsem si ho. Natékaly mi prsty.
Aha.
Nehádáme se, jestli vám jde o to.
-Nejde mi o nic. -Ale neříkejte.
Nejsem váš nepřítel. Chci vám pomoct.
Neměli jsme žádný neshody.
Nejsou v parku kamery?
Bohužel ne. To jsem prověřil.
Kamery jsou všude, ale v parcích ne.
-Jakou to má logiku? -V některých jsou.
A v tomhle ne.
Vyznačovala se něčím? Neměla třeba vadu řeči?
Je jí pět a půl.
Co na to říct?
Nešlape si na jazyk, nešišlá?
Ne, je chytrá.
Nějaké jizvy? Modřiny?
Měla modřinu na pravém koleni. Spadla z kola.
-Co měla na sobě? -Džínový lacláče.
Bílé triko s kytkami a sandály.
-Jaké barvy? -To nevím.
Měla žlutohnědé semišky
s třpytivými kamínky.
Top...
s modrobílými květinami,
zeleno-růžový.
Růžový náramek
s tyrkysovými a růžovými korálky a srdíčkem.
Měla copánky a...
růžovou sponku ve tvaru melounu.
Váš manžel se zmínil o tom, že vám někdo volal.
To je nepodstatné. To byl jen klient.
-Chci říct... -Rozumím, ale...
Není tam žádná spojitost.
Pokud vím, je tento týden v zahraničí.
A i kdyby nebyl... Není tam žádné spojení.
Ale můžu vám dát jeho číslo...
Ale nemá s tím nic společného.
Je to čistě náhodný. Můj muž je...
stejně vyděšený jako já.
-Jak se jmenuje? -Nimerea Ciprian.
Tady je jeho číslo. Moment.
Hráli jste fotbal?
Hrála i tvá sestra? To bys nám řekl, že?
Pokud ano, řekni nám to, zlatíčko.
Bavili jsme se o tom.
Kdyby ji viděl, řekl by nám to. K Marii se chová ochranářsky.
Stará se o ni, řekl by nám to hned.
Neviděl jsi někoho, kdo by prodával píšťalky?
Neříkala Maria něco o nějakých píšťalkách?
-Holčička... -Ada.
Ada. Znáš ji?
Ano, Ada říkala...
Slyšela Marii, jak říká, že píšťalku chce.
Neboj, zlatíčko, ten pán se jen ptá.
Já za to nemůžu, lásko.
Ptá se, abychom mohli zjistit, co se stalo.
To je dobrý, zlato.
Neví to, řekl by nám to.
Dojez to.
-Co ten řízek, sportovče? -Nechci ho.
Jak je, zlato?
Nechutná ti?
Co na to říct? Byla zácpa na silnici?
Mně taky ne.
Dej mi ty bačkory.
-Nech toho, tati, neblbni. -Dej mi je.
Tady je máš. Chceš je taky?
Ahoj.
Co můj poklad?
Můj malý poklad.
Je to dobrý?
Najezte se, dám llieho do postele.
Jak se to stalo, nedíval ses?
Mami!
Nemá u nás llie na pár dnů zůstat?
Ne.
Proč?
Myslel jsem, že by to mohlo pomoct.
Musí chodit do školy. Vyloučeno.
Fajn.
Jak je libo.
Dobrý den.
V neděli se tu ztratilo dítě, neviděl jste ji?
Samo, nebo s někým?
Ne, nepoznávám ji.
-Pardon. -Díky.
Dobrý den.
V neděli se v parku ztratilo dítě.
Neviděl jste náhodou malou holku?
Samu nebo jdoucí s někým za ruku?
Nevím.
-Máš nějaké plány? -Ne. Potřebuješ-li pomoct, přijdu.
Možná nakoupit.
-Je tu jídlo na pár dnů. -Dobře.
-Ahoj. -Ahoj, Tudore.
Už jsi zpátky?
Mám hlad.
Ano, zlato. Převleč se a umyj si ruce.
-Pak se najíme. -Ale já mám hlad.
Umyj si ruce a prostřeme stůl.
Běž.
Umyjme si ruce.
Nenechávej si tu aktovku.
llie, slyšíš mě? Mluvím s tebou.
llie?
Běž se převléct.
Volali?
Ne.
Co je k večeři?
Gabi udělala kuře a polévku.
Nebyla jsi v práci?
Nemohla jsem.
Vzala jsem si pár dnů volno.
Proč jsi jí nezavolala, ať nechodí?
Pomáhá s domácími pracemi. Rozhodla jsem se až ráno.
-Chceš, aby odešla? -Ne.
Jak chceš.
Mluvil jsem s přítelem. Novinářem.
Se kterým?
S Cristim Nitescu. Hráli jsme spolu pólo.
Naše dcery spolu chodí do třídy.
Navrhuje dát fotku do novin.
A v Americe takové fotky dávají na krabice s mlékem.
Vážně, Lulu...
Jaký "vážně, Lulu"? Co?
-Kdy jsi s ním mluvil? -Dnes. Říkal jsem ti to.
Je to dobrý nápad.
Ty krabice s mlékem.
Nemůže to uškodit.
Že bude na krabici s mlíkem, neznamená, že ji někdo bude hledat.
O to nejde. Zapamatuješ si tu tvář.
Chápu, ale nebude to fungovat.
Uvidíš-li samotný pětiletý a dezorientovaný dítě,
odvedeš je na policii.
Nepotřebuješ k tomu krabici s mlíkem.
Je-li samo.
Kdyby ale byla s někým a ty bys neznala její tvář?
Neznala bys ji, ne?
Kdyby šla s někým cizím, plakala by.
Tak nežvaň kraviny.
Děti v tom věku nemají vyvinuté mechanismy sebeovládání.
Vyděsí-li se, křičí,
že chtějí mámu a že chtějí domů.
Kdyby jí vyhrožoval, neplakala by.
Nech toho, Lulu!
Je to dobrý nápad.
Nejsem si jist, co se těch novin týče.
Facebook nenávidím...
Je to ztráta času, ale...
v tomto případě by mohl být užitečný.
Musíme to tam okamžitě postnout.
Dáme tam odkaz, lidé to budou sdílet, ta zpráva se rozšíří.
Dnes jsou na internetu všichni. Noviny jsou mrtvý.
-Kde máš sestru? -Je s lliem.
-V pohodě? -Ano.
Chceš pivo?
Dívají se na animovaný filmy na tabletu.
-Chceš? -Ne.
Zítra se zeptám toho poldy, co si myslí.
O čem?
O novinách a těch krabicích s mlíkem.
-Chci na ně tu fotku dát. -Hele, policie...
Jak to říct...
Poldové by ji našli, jen kdyby se vám objevila na prahu
s kapačkou a bez jater.
-Kriste! -Drž hubu!
Jsi normální? Co to říkáš?
-Vy mi nerozumíte. -Ty jsi někdy fakt magor.
Děláme, co můžeme, ty blbče.
Co po nás chceš? Máme tu sedět?
To bylo fakt debilní!
Podej mi to pivo.
Být to tvoje dcera,
okusuješ v tom parku kůru ze stromů, debile.
To je ale idiot!
-Já to tak nemyslel. -Sklapni, prosím!
-Měli byste... -Dost!
Do prdele...
Probíhá celostátní pátrání.
Po celé zemi se distribuuje její fotka.
Ocitne-li se na hranicích, bude zadržena.
Najdeme ji. Není o tom pochyb.
Vím, že je to těžké, musíte být trpělivý.
Děláme za daných podmínek maximum.
Za daných podmínek?
Nemáme žádné stopy.
A to jezero?
Prohledali jsme je, potápěči nic nenašli.
Řekl bych vám to.
Co ten chlap, co volal ženě?
Ještě to zkoumáme, ale žádné spojení se tam nerýsuje.
Je v zahraničí, jak říkala.
A ti rodiče z parku?
-Řekl jste jim o fotky? -Ano.
-A co? -V tuhle chvíli nic podstatného.
Na zmizení vašeho dítěte pracuje pět našich lidí.
Jen pět?
Vzhledem k počtu podobných případů to není malé číslo.
Máme své lidi i v terénu. Děláme, co můžeme.
Dobrý den.
Viděla jsem ty fotky. Něco nového?
Ne. Hledají dál. Mohl bych vás poprosit o laskavost?
Nefotila jste tu v neděli mobilem?
Nebo se mi to jen zdálo?
Ne, je to tak.
Nenapadlo mě to.
Moment.
Tady. Posunujte doprava.
Díky.
V kolik hodin vznikly?
Jak se to zjistí...? Kolem jedenácté.
Mohl bych si je nahrát do telefonu?
Jistě.
Na tom slunci to není dobře vidět.
Chci je chronologicky seřadit.
Vytvořím složku se všemi fotkami těch rodičů.
Fajn.
Nevím, jak se to dělá, ale pokud...
Přes Bluetooth.
Cris!
Pojď sem na chvíli, zlato.
Běž za Simoninou mámou, je u kiosku, ať sem přijde.
Kde?
U kiosku, je to ta paní s tou zelenou blůzou a žlutou čepicí.
Řekni jí, ať sem přijde.
Ta fotí pořád.
-Vážně? -Ano.
-Možná budou ty její lepší. -Díky.
O čem chceš snít?
Že jsem kosmonaut letící na dračím ocase.
Kam ten drak letí?
Do vesmíru, mezi hvězdy a raketoplány.
-Mami? -Ano, zlatíčko?
Kde je Maria?
Mám fotky...
od mamin z parku.
Z neděle.
Třeba na nich něco bude.
Nechceš se jít projít?
Nechci jít nikam.
Sotva se hejbu.
Nepůjdeme na procházku, nenecháme tu llieho samotnýho.
Možná bychom ho mohli na dva týdny poslat k mým rodičům.
Není to špatný nápad.
Je to dobrý nápad?
Přemýšlím.
Nevím.
Půjdu si lehnout, měla bych se možná vyspat.
Na.
Nemám vidličku.
-Džus, nebo mlíko? -Džus.
Nezapomeň na jogurt.
Nemám lžičku.
-Na co? -Na ten jogurt.
Chleba.
Nemám rajčata rád.
Další dělat nebudu. Dej je teda pryč.
Ahoj.
Dnes nepřijdu.
Ano.
Fajn. Ahoj. Nevím.
Dobře.
Dobrý den.
Neprodáváte píšťalky?
Ne, jen balónky.
A co je tohle?
Na to pískám sám.
Abych o sobě dal dětem vědět.
Už jsem vás tu viděl.
Chodím sem často.
Před třemi dny se mi tu ztratila dcera.
To je mi moc líto.
Jedno děcko, co s ní bylo, slyšelo, jak říká, že chce píšťalku.
Neviděl jste ji náhodou?
Policie mě v té věci vyslýchala.
Chodím sem často, ale nevybavuji si ji. To jsem řekl i poldům.
Nevybavím si ji.
Balónky prodám velkému počtu dětí i rodičů.
A prodávám je i v jiných parcích.
Nedokážu si ji vybavit, to je nemožné.
Pochopte to.
Je to blonďatá holčička.
Neviděl jste ji, jak z parku s někým odchází?
l kdybych ji viděl, nepoznal bych ji.
Omlouvám se.
Rád bych vám pomohl, ale ničeho jsem si nevšiml.
Nejsem žádný hajzl, vážně...
Dobrý den. Pan Pricop?
Tady Tudor lonescu.
Ne.
Teda ano. Něco nového?
Ta holčička, co se ztratila v neděli.
Šli jsme do kina.
Šli jste do kina?
Ano.
Pojď sem.
Hele, tati.
Pojď sem. Hele.
Jedl jsi?
Ne, čekal jsem na tebe.
Viděl jsi to?
Máš hlad?
Tady jsou nějaký sušenky.
Už jsem ti to říkala milionkrát. Talíře...
patří k talířům!
A skleničky... ke skleničkám!
-Běž k sobě do pokoje. -Fajn.
Budu chvíli s mámou.
Zavolal jsem tomu volovi a řekl mu, aby ti už nevolal.
Odpusť mi to.
Omlouvám se. Bylo to...
trapný.
Bylo to trapný.
Chápu.
To je stejně jedno.
Nemá s tím nic společnýho. Byla bych ti to řekla hned.
Chce být balerínou a loutkoherečkou.
Chce dělat oblečky pro loutky.
A kosmonautkou a princeznou.
llie chtěl být popelářem, pamatuješ?
Proč, proboha? Nevím, jak na to přišel.
Nakonec to zúžil na karatistu, pilota a fotbalistu.
Čeká nás zajímavý život.
Byl jsi na ni ošklivý.
Odsekával jsi jí.
Kdy?
Minulý týden, když si hrála s panenkami.
Byl jsi nabručený.
Řekla jsem na baletu, že už tam nebude chodit, a zaplatila jsem to.
Jak to myslíš, zaplatila? Proč?
"Proč"? Museli jsme to zaplatit, tak jsem to udělala.
Oni za to nemůžou.
Neměla jsem snad zaplatit?
Myslíš, že by si v téhle situaci o ty peníze řekli?
Potřebují ty peníze, tak jsem jim je dala.
Proč jim platit, když už tam nechodí?
Bude.
Někdy ze mě děláš blbce. Byl to dluh.
-Tak jsem to nemyslel. -Tak jak?
Hádáme se o prachy na balet? Do prdele!
Jdu k rodičům.
Už to nezvládám, Tudore.
Nevím, co mám dělat.
Odpusť, zlato.
Odpusť mi.
Co se děje, zlato?
-Hraju si s Hectorem. -S Hectorem?
Tak se jmenuje?
Anto má taky psa jménem Hector.
Prima.
Hector je hezký jméno.
-Ten jeho je ale bílý. -Bílý?
Pojedeš se mnou k dědovi?
-Kdy? -Zítra nebo pozítří. Brzy.
Pojede i táta?
Táta nemůže, má práci.
Můžeme vzít toho psa?
Ano, zlato.
-Pořád se na mě zlobíš? -Ne.
Pusu?
Obleč si pyžamo.
Zůstaň tu.
Ruce nahoru.
Ano?
Ahoj.
Ne, nepřijdu.
Potřebuju víc času.
Týden... Nevím.
Co llie?
Vážně?
Nekecáš?
Jsem si jist.
Jedla jsi?
Ano, něco tu zbylo.
Jo, to je normální.
Táty?
Dobře.
Potřebuješ něco?
Nevím, nějaký oblečení?
Řekni něco.
Cokoli.
Nebreč. Prosím.
Prosím.
Prosím, zlato.
Já přece... Co to říkáš?
Neodsekával jsem jí! Proč to pořád opakuješ?
Do telefonu jste říkal, že máte podezření.
Viděl jste ho v tom parku už dřív?
Je neobvyklé podezírat někoho?
Ne, stává se to.
Tady máte kafe.
Snažím se sledovat vaše myšlenky.
Něco na něm nehraje.
Hodně nehraje.
Je to jen pocit, neříkám, abyste ho zatkli...
Jen si s ním promluvte.
Možná vám něco řekne. Odborník jste vy.
-Možná si všimnete nějakého detailu. -Jestli tomu správně rozumím...
Je podezřelý, protože byl tou dobou v parku, kam chodí?
Protože byl sám? Protože byl v tom parku?
Nebo udělal něco, kvůli čemu si myslíte,
že má něco společného se zmizením vaší dcery?
Choval se divně?
Co vás vede k tomu podezření?
Je mi líto, ale to, že je na pár fotkách
a byl v parku, nestačí.
Potřebujeme důkazy, které by to podezření potvrdily.
Nemůžeme ho vyslýchat jen proto, že byl v tom parku.
Do parků denně chodí davy lidí.
Co vás vede...
k tomu závěru?
Pocit.
Není to jen nějaký vrtoch.
Vím, že do parku chodí hodně lidí, nejsem blbej.
Něco mi říká, že ten chlap s tím zmizením má něco společnýho.
Nepodezírám tisíc lidí a neobviňuju nějakou stařenku.
Proč vy nechodíte do parku hrát si s dětmi?
Ne vlastními, jiných lidí.
Hrál si s nimi?
Ano. Jako otec toho dítěte prostě...
Mám podezření. Nestačí to?
Co mám udělat? Chytit ho s vlastním dítětem v náručí?
To jsem neřekl.
Možná je smutnej, protože nemá vlastní děti...
-Smutnej? -Jo.
Nemůžete lidem zabránit chodit do parku.
Neznají ho ostatní rodiče? Možností je hodně.
Mluvil jste s ostatními rodiči? Zná ho někdo?
Ne, nikdo ho nezná.
Jedna matka říká, že ho možná viděla.
Co mám dělat? Chytit ho při činu?
Poslouchejte mě, prosím, to jsem neřekl.
Zkuste mě prosím pochopit.
-Poslouchejte mě. -Poslouchám.
Někteří rodiče mají podezření
a kdekoho obviňují.
Ve většině případů, věřte mi,
jsou tato obvinění nepodložená.
Takže jsme jen idioti, kterým utrpení zatemnilo mozek, jo?
To jsem neřekl. Uklidněte se.
-Jsem klidnej. -Pokusme se to prodiskutovat.
Vaše argumenty mě zajímají, ale zkuste mě pochopit.
-Nemůžu namátkou zajít za... -Ne namátkou.
-Nechte mě to doříct. -Ne namátkou.
Prosím.
Počkejte, prosím. Nepřerušujte mě.
Nemůžu někomu říct,
abychom si promluvili, protože si někdo myslí, že souvisíte s únosem.
-Proč? -"Proč"?
"Protože vás někdo viděl v parku."
"Podle všeho jste tam ten den byl, přestože ty fotky jsou rozmazané."
"Tahle je nedávná, z toho dne."
Rozmazané? Poznávám ho.
Jeho i mnoho jiných. Uvažujme logicky.
Mohla by to být náhoda.
Kdybych ho potkal na ulici, nepoznal bych ho.
Jste v tom emočně zaangažovaný. Je to něco jiného...
Myslíte si, že jsem slepej? Podívejte se na něj!
Trpíte. Trpící často podezírají všechny...
Rodinu, přátele, sousedy, známé, je to tak.
Musíme to všechno filtrovat.
Nemůžete si s ním promluvit? Nic víc po vás nechci.
Je to možné. Můžeme to udělat.
Uděláme to.
Heleďte, beru v úvahu vaše tvrzení
coby otce dítěte.
Ale obvinit ho nemůžu.
Na to nemáme dost důkazů.
Chápu, nemusíte se mnou mluvit jak s bláznem.
Promluvte si s ním.
Fajn.
Nechte tady tu fotku, pozveme si ho k podání svědectví.
Ale povinnost přijít nemá.
Povězte mi...
Jak často se taková podezření ukážou jako opodstatněná?
-Přesná čísla nemám. -Přibližně.
Už se to stalo.
Kolik dětí najdete, percentuálně?
Každý případ je jiný, věřte mi.
Ptám se na procento, ne na srovnání.
Těžko říct.
Dobrý den.
Tady lonescu, už jsem tam byl.
Mohl bych mluvit s inspektorem Pricopem?
Myslel jsem, že už je zpátky. Nebere mi mobil.
Chápu.
Volaná osoba není dostupná...
ROZZUŘENÁ KRÁLOVNA NAŘÍDlLA LOVCl, ABY Jl ZABlL
Ahoj, prcku.
Pekla koblihy?
Umí je skvěle.
Nemyslím. Kobliha mu neublíží.
Dej mu jednu.
Fajn, prcku.
Mám tě rád. Sbohem.
Ahoj.
Nevím, co říct.
Něco jsem snědl.
Kousek ryby.
Říkal jsem si, že bych se u vás zastavil.
Proč ne?
Myslíš, že je to pro mě snadný?
Do hajzlu, Cristino...
Ztratil jsi mi dítě? Chápeš to?
Odešel jsi se dvěma dětmi! Kde je Maria?
Odpusť mi to. Co víc můžu říct?
Nic. Neříkej nic!
Dokud mi to dítě nevrátíš, neříkej nic!
Jeho fotka z parku není důkaz.
V parku bylo mnoho lidí. Racionálně vzato nemohou být všichni podezřelí.
Nejsou všichni podezřelí,
dokud nebudou eliminováni ti, co mají alibi?
-Ne. -Ne?
Ne, vždy vycházíme z presumpce neviny.
l v případě podezřelých.
Mluvíme o nich jako o podezřelých, protože jsou na seznamu.
Kvůli tomu ale ještě nejsou vinni.
Tak jsem to nemyslel.
-Špatně jsem vám rozuměl. -Jo.
-Nejsou a priori považováni za vinné? -Ne, za nevinné.
Musíme prokázat, že spáchali zločin.
Kdyby byl sám doma,
musel bych najít spojnici s místem a časem zločinu.
Nepřijde vám to normální?
Není normální zeptat se ho, co tam dělal?
Ne. Byl jsem tam taky, a mnozí další.
Měli jsme důvod.
Možná má důvod taky, rád chodí do parku.
Parky nejsou jen pro děti tak, jako jsou kotce jen pro psy.
Nemluvte se mnou jako s idiotem.
Abych vám ale odpověděl. Vyslechl jsem ho jako všechny.
-Takže je podezřelý? -Jistě.
Jako všichni další, které jsme identifikovali. Proklepli jsme ho.
Ale nemám ho za zločince, jen jsme si popovídali.
No jo.
Má alibi?
Nemá alibi, dokud to neprověříme.
Ale to, co říkal, dává smysl.
A co říkal?
Byl v parku a pak šel domů.
Byl tam s dítětem sousedky, které nemá otce.
Nechoval se podezřele.
Spolupracoval. Co vám mám říkat?
Nebylo na něm nic podezřelýho.
Kde je důkaz, že šel domů? Není to alibi?
Šel do parku.
Tohle nikam nevede. Říkal jsem vám, že to nepopřel.
O jakém důkazu mluvíte?
Pane lonescu, tak ta procedura nevypadá. Chci říct...
Máme nějaké důkazy.
Zachytila ho kamera při nákupu v supermarketu.
Ve kterém?
V Mega lmage poblíž parku. Potvrzuje to jeho výpověď.
-V kolik hodin? -Ve dvě.
Maria zmizela ve 12:30.
Já vím, ale je nepravděpodobné, že by ji unesl a pak šel nakupovat.
Statisticky vzato.
Není to nemožné, jen vysoce nepravděpodobné.
Podle mě to pravděpodobné je.
Zejména bydlí-li poblíž parku.
Domněnky od faktů oddělují důkazy.
Teď vážně, jak jste zjistil jeho adresu?
Vyptával jsem se.
Je divný chodit do parku s cizím dítětem. Je snad au pair?
Co má za práci?
Je v invalidním důchodu. Dělával celníka.
Jak to, že to dítě s ním není na žádné fotce?
Jak to víte? Třeba jste je nepoznal.
Ani vaše dcera na těch fotkách není.
Ale je. Už jsem vám to říkal.
To není důkaz.
Ne všichni z parku jsou na těch fotkách. To je normální.
Stává se to. Z čeho ho máme obvinit?
Že je nefotogenický? Že se schovává? No tak!
Co říkala jeho sousedka? Ptali jste se jí?
Uklidněte se, prosím.
Já jsem klidnej.
-Ptali jste se jí? -Ano.
-Potvrdila vám to? -Ano.
Nemůžete ho poslat na detektor lži?
Pane lonescu, můžeme mu to navrhnout, ale může to odmítnout.
Ze zákona ho k tomu nelze nutit, ale i kdyby souhlasil,
neobstálo by to před soudem jako důkaz.
Takže může lhát a prošlo by mu to.
Ne lhát, mluvím o výsledcích na detektoru.
Někdy lidé u té zkoušky neobstojí kvůli stresu...
Nemusejí lhát. Posoudit to musí odborník.
A já nemám povinnost vás informovat.
Dělám to proto, že vím, co prožíváte.
Nemyslete si, že nevíme, co děláme.
Nejsem si tím jist.
Dcera se ztratila před 47 dny.
Ano?
Dobrý den.
Měl jsem přijít. lonescu.
-Celé jméno? -Tudor.
Dobrý den.
Vezli ji sem, když jsem volal.
Popis odpovídá, ale je v šoku.
Nemá totéž oblečení, ale kdo ví.
Našli jsme ji na kraji města u silnice
poblíž policejní akademie.
Hned mi zavolal kamarád a poslal ji sem.
Řekla, jak se jmenuje? Něco takového?
Ne, nic. Neřekla ani slovo.
Je špinavá a vyděšená, nic o ní nevíme.
Nebylo hlášeno jiné dítě odpovídající jejímu portrétu, tak si nejsme jisti.
Tudy.
Moment. Chvilku.
Hrozně se omlouvám.
Bez vás nebylo, jak to zjistit.
Nevzdávejte to.
Vím, jak je to těžké.
Mluvili jste s tím chlapem?
Ano, pane lonescu.
Je vyděšen. Ví, kdo jste, říkal, že ho sledujete.
-Na ulici, v parku. -Kecy.
Ať jde na detektor lži.
Probereme to s ním. Dobře?
-Chápu, že... -Prosím...
Přestaňte říkat, že mě chápete. Nechápete.
Prosím, nechte nás dělat naši práci.
Vím, že je to těžké, věřte mi.
Taky mám děti, zcela vás chápu.
Ale nemůžeme lidi obviňovat bez důkazu.
Chystal se podat na vás stížnost.
Přestaňte sledovat tuhle stopu.
Přestaňte to vyšetřovat.
Nechte to na nás. Je to naše práce.
BLBEC
Kdo je?
U Boldeanua praskla voda. Můžete ji vypnout?
Marie...
Marie!
Kde jsi, zlatíčko?
Marie!
Kde jsi, dceruško?
Kde jsi, lásko?
Kde jsi?
Pojď ven.
Marie...
Kde jsi, zlatíčko?
Kde jsi?
Marie!
Kde je ten telefon?
Pane?
Pane Raoule, jste v pořádku?