Dobrý den.
Kdo jste?
- Jsem doktor Faraday. - Oh.
Očekával jsem Grangera.
Roderick Ayres.
Jde o jednu z vašich služek, chápu to dobře?
Jednu z našich služek?
To je dobré.
Dolů po schodech a doleva.
Moje sestra vám všechno řekne.
Gype. Gype!
Omlouvám se.
Myslí si, že každý cizinec co sem přijde, nám chce podříznout krky
a pak utéci s naší poslední stříbrnou lžičkou.
Doktor Faraday. Jsem nový partner doktora Grangera.
Ano. Caroline Ayresová.
Betty je tímhle směrem.
Hmm.
Zvracela jsi, Betty?
A je to ostrá bolest nebo pálivá bolest?
Je to jako...
pálivá bolest s pícháním?
Dobře.
Tak se na tebe podíváme.
Jen se uvolni.
Au. Au! Au!
Mohla byste nám nechat chvilku o samotě, slečno Ayresová?
Ano, samozřejmě.
Pojď, Gype.
Nuže?
Bylo mi zle.
Bylo.
A myslela jsem, že když mi bude zle dostatečně moc...
...tak že mě třeba pošlou domů.
O co jde?
Je práce moc těžká?
Jsou k tobě oškliví?
Tak o co jde?
Ššš.
Nic vážného. Zítra bude v pořádku.
Ha.
No, děkujeme.
Je tu ještě něco. Tohle je velmi velký dům.
Betty je tu dole v noci úplně sama.
Byl jsem...
Tyhle hloupé dívenky.
Vy jste tu žila celý svůj život, slečno Ayresová.
Možná byste mohla Betty uchlácholit.
Je strašně mladá.
Dobře.
No, pojďme najít Rodericka.
Můžete mu říct, kolik jsme dlužni.
Rode?
Roddie?
Jak se vám líbila pacientka, doktore?
Paní Ayresová?
Matko, tohle je doktor Faraday.
Myslí si, že jsme hrubiáni.
Jen slabá nevolnost.
Myslím, že zítra bude v pořádku.
Však Betty se ještě změní.
Tenhle dům má na lidi vliv.
Dívky sem přicházejí jako semínka hlíny.
O deset let později odcházejí jako perly.
Myslím, že doktor Faraday si nemyslí,
že tu Betty zůstane deset let.
Většina dívek by dnes raději pracovala v továrně,
a kdo se jim může divit?
Vlastně jsem myslel na svou matku.
Než jsem se narodil, dělala tu služku.
No...
Doufám, že se jí tu líbilo.
Dobře. Roderick.
Pojď, Gype.
Počkejte tady, prosím.
Poprvé
jsem Hundreds Hall spatřil v červenci roku 1919...
na zahradní slavnosti po konci války.
Často jsem míjel zdejší brány,
nikdy jsem si ale nemyslel, že by se otevřely mně,
prostému vesnickému chlapci.
Byly zde vlajky a dort a všelijaké hry.
A uprostřed toho všeho, Ayresovi.
Tehdy byli tak krásní a šťastní.
Ale byl to dům samotný, tehdy stále ve své slávě,
který mě tak strašlivě učaroval.
Má matka o něm často mluvila.
Ale když jsem ho poprvé viděl na vlastní oči,
nic mě nemohlo připravit na to, jaké kouzlo na mne v ten den seslalo.
Tobě to ale sluší.
Maminko.
Nehýbejte se, prosím.
Nebude to tak zlé, jak si myslíš.
Upřímně doufám, že nemluvíte o večeři.
O národním zdravotnickém úřadu.
Granger tu bude v pořádku.
Lidé rádi ke svým doktorům vzhlížejí.
Poslední věc, kterou chtějí je někdo z jejich řad.
Blbost. Chtějí někoho, kdo je ošetří.
Mimo to se zdá, že máš přátele na vysokých místech.
- Peter říkal, že jsi byl v Hundreds. - Mm.
- Nemůžu uvěřit, že jsem to promeškal. - Jaké to bylo?
Nevypadá to tam dobře.
Slyšel jsem, že to rozprodávají.
Nemají na jídlo, spousta nezaplacených účtů.
Roderick mi dával šilinky
jakoby byly jeho poslední.
Oh, chudáček.
V jednu chvíli jsi hrdina letectva,
v další kapitán potápějící se lodi.
Pořád má spoustu
bolesti v noze.
Dobrou, Rode.
Také měl něco s nervy,
prý když se vrátil zpátky.
To není překvapující.
Neléčil jsi ho?
Ví to jen rodina.
Moc se tím nechlubí.
Ne, povolali Caroline, aby se o něj starala.
Jaká smůla, vážně.
Tolik se jí dařilo,
pracovala u WAAF nebo u WRENS.
Neskutečně chytrá holka.
Gype!
Pojď sem. Co si sakra myslíš, že děláš?
Strašlivě se omlouvám... Oh.
Oh, to jste vy.
Omlouvám se. Závodil jsem s koněm a vozem.
No, nikomu se nic nestalo, ne?
Naštěstí, je naživu a zdravý.
Tady.
Za to, že mě vezete.
Co bylo tomu, za kým jste jel?
Černý kašel.
Volá mi dvakrát denně.
Božínku.
To musí být něco.
Je to klubový pacient.
Za pár šilinků ročně léčím celou jejich rodinu.
Jak je Betty?
Ah, no, Rod jí spravil rádio.
Zázračná léčba.
Oh, heleďte, chci se zeptat,
ten den co jste přijel, byli jsme příšerní, že?
- Vůbec ne. - Ne, ne, ne, byli jsme.
Zapomněli jsme jak správně hostit.
Matka k nám nikoho nezve, když dům vypadá tak omšele.
Žijí rodiče stále tady?
Má matka zemřela před nějakou dobou,
otec teprve vloni.
Proto jsem se vlastně vrátil.
Pojď, Gype.
To je ono.
Jste si jistý, že nechcete dál?
Je to milé, ale...
Váš pacient.
No, Rod bude strašně žárlit, že jsem se projela autem.
Miluje vaše auto.
Snad se nebudete zlobit,
ale překvapuje mě, že se RAF lépe nepostarala,
když ho dávali do pořádku.
Ah.
No, nejsem si jistá, jestli chtěl, aby ho dali do pořádku.
Hmm.
Vím, že je to opovážlivé, ale můžete s ním promluvit?
Nejsem psycholog.
Ne, ale možná vás poslechne.
Promiňte, neměla jsem se ptát.
Pokud by šlo o jeho nohu.
Byl by víc otevřený, pokud by šlo o tuto léčbu?
Ano.
Zeptám se ho.
Děkuji.
Dobře. Pojď, Gype.
To je ono.
Caroline mi říká,
že je to služba.
Oh, ne.
Je to vzájemný přínos.
Vy dostanete léčbu a já to sepíšu.
Všichni věří, že indukční cívky
jsou dobré jen pro čerstvá zranění,
ale mám takové tušení.
Dobrý bože, to vypadá jako něco z Frankensteina.
Není to tak dramatické, jak to vypadá.
Slibuji.
Takže tady spíte i pracujete?
Ano. Když jsem se poprvé vrátil domů,
nemohl jsem vyjít do schodů.
Teď jsem za to rád.
Alespoň mám věci pod dohledem.
Pro domy jako je Hundreds jsou teď těžké časy.
S dědickou daní na 75%?
Řekl bych, že vláda nebude spokojená,
dokud nebudeme žebrat na rohu ulice.
Možná, že máte stejný názor, co já vím.
Proč bych měl?
Ne.
Mohu?
Nicméně,
prodával jsem kusy pozemku radnici.
Prodával jste pozemek?
Jen kus za ovčím chlívem.
Chci na farmu dostat elektriku a vodu,
hodně to pomůže s dojením.
Kriste.
Posaďte se, prosím.
Je to ve skutečnosti velice jemné.
Možná to o trochu zmenší vaší bolest.
- Dobře. - Mohu?
Ano.
Bylo by mi to jedno, ale jsem neskutečně pomalý.
Nedokážu s chlapy držet krok.
Pěkně hnusné, že ano?
Viděl jsem horší.
Vlastně to není tak zlé.
Trochu to hřeje.
Huh.
Jste čaroděj, doktore Faradayi.
Opravdu nevím, jak vám poděkovat.
Nu, možná to můžete brát jako odčinění.
Před dávnou dobou, když jsem byl ušmudlaný kluk,
vplížil jsem se sem a něco odsud ukradl.
Vážně?
Jeden z vašich sádrových žaludů.
Oh. Oh, ale to je opravdu legrační.
Nevím, co mě to popadlo.
Byl jsem opravdu poslušný chlapec.
Oh ne, ale Roddie a já
jsme utrhli stovky těhlech hloupých okrasných věcí.
Říkali si o to, aby je někdo zničil.
Nechtěl jsem ničit.
Přemohl mě obdiv.
Jako muže, který krade pramínek vlasů
od dívky, do které se slepě zamiloval.
Matka málem zemřela studem, když to zjistila.
- Donutila vás se přiznat? - Nebesa, ne.
Spálila to v ohni.
Už jsme o tom nikdy nemluvili,
ale nemyslím si, že mi to kdy odpustila.
No, budiž vám odpuštěno.
Odpouštím vám.
Je to zvláštní, že?
Že jste tu byl dřív než Rod a já.
Tehdy tu bylo dítě.
Susan.
Susan zemřela než jsem se narodila.
- Ano. - Maminko.
Obávám se, že jsem na ni strašlivě žárlil.
Její život se zdál kouzelný.
Nikdo nedokáže vidět do budoucnosti.
To nic, doktore.
Všichni na Suki žárlíme, ne jen vy.
Vlaštovka.
Už by tu neměly být.
Jedete zpátky do Lidcotu?
Mám pacienta v Edgworthu, dalšího v Hawthendu.
Proč nejedete přes pozemek a pak východní branou?
Je to mnohem rychlejší.
Víte kudy?
Myslím, že ano.
Pomohlo by vám kdybyste občas použil park,
jako zkratku?
Děkuji.
V následujících týdnech
léčba dál nesla výsledky
a mezi mnou a Rodem se vyvinul jakýsi vztah.
Zblízka jsem viděl jak moc byl přemožený
vším, co obnášel provoz Hundreds.
Nemohl jsem si pomoci a měl pocit, že ten dům si zaslouží něco lepšího.
A mé srdce mířilo ke Caroline,
která ač o tolik schopnější,
musela sledovat jeho úpadek.
Chtěl jsem jí pomoci jak jen to šlo.
Slečno Ayresová, co vás přivádí do města?
Oh, doktore.
No, Rod a matka
mají schůzku s právníkem ohledně prodeje pozemku.
Řekla jsem si, že pojedu s nimi.
Nikdy nevíte, kdy se sem zase podíváte.
Takže, když se zeptala
jestli bych doplnil počet lidí na malé sešlosti
- pro přivítání nových sousedů... - Oh, Caroline.
- Pozvali jsme je. - Zvládneme to?
No, budeme muset, že?
Oh doktore, také přijdete, že?
...zdálo se to jako
to poslední, co jsem mohl udělat.
Haló?
Betty.
Um, omlouvám se, doktore.
Pomůžu vám.
Všechno je dneska tak napjaté.
Betty! Jsi v pořádku?
Oh, doktore.
Vítejte.
Odpuste. Zvonil jsem, ale...
Obávám se, že jsem se snažila dát dům zpátky dohromady.
To vidím.
Můj sladký bratr je stále v Lidcotu,
hádá se se staviteli ohledně prodeje.
Doufám, že nepijí, aby uzavřeli dohodu.
Ah, když mluvíme o alkoholu, nabídněte si.
Pokud zbyly nějaké sklenky.
Neposlouchejte ji.
A myslím, že vám to dnes moc sluší, Betty.
Oh, měla bych vás varovat...
akustika v tomhle pokoji je nemilá.
Každé slovo je slyšet.
Vy, slečno Ayresová, vypadáte překrásně.
A to ještě nepil, Gype.
Nalijete mi prosím taky?
Člověk by doufal,
že počasí vydrží.
Bohužel ne.
Pan a paní Rossiterovi
- a slečna... - Dabney.
Má drahá.
- Jak se máš? - Celkem dobře.
- Oh, Edith, vypadáš báječně. - Ráda tě vidím. Děkuji.
- Oh, Caroline. - Zdravím, Edith, jak ráda vás vidím.
Dobrý večer. Rád vás vidím.
Nejspíš znáte našeho doktora Faradaye.
- Dobrý večer. - Já...
Doufám, že nikomu není špatně.
Oh ne. Doktor je hostem.
Ah. Jeden z nás.
Přidá se k nám dnes večer i Roderick?
Gillian!
Doufám, že to nikomu nevadí.
Zlatíčko, je to jen pes.
Tudy, prosím.
Pan a paní Baker-Hydovi
a pan Morley.
Chovej se slušně. Neměla bys tu být.
- Hodný kluk. - No, má matka tu vyrostla,
takže jsem to tu jako dítě dobře znala.
A, samozřejmě, můj bratr byl většinu víkendů s námi.
Možná by se sem měl přestěhovat.
- Jen kdybych nemusel pracovat. - Vrať se.
Co děláte, pane Morley?
V reklamním podniku.
Jako účetní?
Ne, inzeráty.
Je to americká firma.
Ah, Amerika.
- Hmm. - Gype, pojď sem.
Oh pánové, posaďte se prosím.
- Oh děkuji. - Pane Morley.
Doktore Faradayi,
byl byste tak hodný a podíval se jestli se k nám Roderick přidá?
Samozřejmě.
Jeli jste daleko, slečno Dabney?
Rodericku.
Já nejdu.
Řekněte matce, že se omlouvám.
Rode, položte ten drink.
Jen se oblečte.
Jste hlava tohoto domu.
Už jsem řekl...
Nepůjdu.
- Proboha... - Nemůžu.
Mám špatný pocit, Faradayi.
Velmi špatný pocit.
- Kriste, vy snad ne? - Dost.
Dost s těmi hloupostmi.
Hned toho nechte.
Teď se oblečte.
Cestovala jste hodně?
No, chtěla jsem...
Gype, počkej! Proč si se mnou nechce hrát?
Nepostojí.
No, možná bys měla postát ty.
Gillian, zlatíčko.
Božínku. To se může?
Nevěřím, že se pravidla musí držet
jen proto, že existují.
Vznikají pak různé neurózy.
Nechcete, aby měly komplexy.
- Nikdy nechodím spát před půlnocí. - Ah.
A jednou jsem kouřila cigaretu.
S tím by doktor Faraday jistě nesouhlasil.
Ne. Ale moje matka brala pravidla velmi přísně.
A nijak mu to neuškodilo.
Gillian, podívej na to překrásné piano.
To je spinet, ty nevzdělanče.
Vlastně je to Flámský virginal.
Zahraj nám něco, Tony.
- Gype. - Pokud to není moc staré a křehké.
No tak.
- Uvidíme. - Vidíš, už jsme kamarádi.
Gillian, drahá, prosím nech toho ubohého psa na pokoji.
Kde je Roderick?
On přijde, za chvíli přijde.
Na farmě to poněkud přehnal.
Mm.
Jaký krásný zvuk.
Je, že ano? Velmi lehký.
Oh, to je ono.
- Hodný kluk. - Caroline milovala hraní.
Hraje strašně dobře.
Ano, to hraje.
Tak hodný pes.
Neměl jsem tušení, že je na tom syn tak špatně.
To proto si vás drží poblíž?
Jsem tu jako host, jako vy.
Oh ne, příteli.
Já jsem tu jen jako křoví, zatímco moje žena a naše hostitelka
zkouší dohazování.
Nemyslím si, že jim to vyjde.
Tony je možná pěkný kretén,
ale líbí se mu pěkné ženy.
Gillian.
Co se děje?
Gillian!
- Gype, Gype, vrať se. - Gillian!
Přeci ji nemůžete ošetřovat tady!
Do nejbližší nemocnice je to devět mil.
Otevřete dveře.
Otevřete dveře!
Ukliďte stůl.
To je v pořádku.
- Prosím. - Držte ji v klidu.
Betty, potřebuji vařící vodu.
- Držte ji. - Prosím.
Držte to tam. Držte to tam.
Ššš, zlatíčko.
- Ššš. - Paní Baker-Hydová by nejspíš měla jít nahoru.
Ne, zůstanu!
Diano, udělej, jak říká.
Diano... no tak.
Betty, ať přinesou peřiny.
Ten zatracenej pes zaslouží zastřelit.
Ššš.
To dítě bude strašlivě zohavené, že ano?
Nechápu, proč ji sem museli vodit.
Určitě mají chůvu nebo vychovatelku.
Vychovatelka by ji nejspíš přivedla komplex.
No, teď komplex bude mít určitě, že?
Oh, Caroline.
Dobrou noc.
Snažil jsem se vám to říct.
Nebo snad ne?
Slečna Caroline je dole.
Vidím, že jste přišel, co to šlo.
Měli jsme to dát k soudu, víte.
Měla jsem nějak najít peníze.
Nebylo by to vhodné, s tím jak je to dítě poraněné.
Vezměte si ho.
Všechno ostatní je dávno pryč.
Tak proč si nevzít i jeho?
Caroline.
Běž pryč, ty tele jedno.
Bože.
Ššš.
Hodný pejsek.
Jdi pryč, Faradayi.
Dej si odstup od celé té patlanice.
Ta léčba nohy musí být už skoro hotová.
Sepiš, co jsi doteď udělal.
Určitě to musí stačit.
Vážně.
Lidé jako Ayresovi...
zničí tě, když je necháš.
Ano.
Problém je vaše srdce, paní Ravensdalová.
Nedělá svou práci dobře,
a proto se vám špatně dýchá
a tvoří otok.
Nemůže to být něco, co jsem snědla?
Obávám se, že ne.
Johne.
Paní Evansová.
Pojďte prosím dál.
Alfie, pojď.
Nechte to.
Nechte to!
Jděte!
Jděte, dohoním vás.
Měl dost, co?
Zatracená věc.
Posaďte se prosím.
Díky.
Takže...
Hmm.
Zrovna jsem podepsal smlouvu s Babbem, víte.
Ten prodej pozemku?
To jsou dobré zprávy.
Ano.
Ano, měli bychom vyvěsit vlajky.
Chlapi jsou samozřejmě nadšeni.
Kam až mocní padli, co?
Jen si vezměte jak lepší to teď všechno bude.
Hmm.
Ale nebude.
No tak, jsem si jistý, že bude.
To neříkejte, Faradayi.
Nevíte, o čem mluvíte.
Měl bych je dohnat, dneska pracuju.
Byl byste překvapený jak velká část
mé práce je lidem naslouchat.
- Ksakru. - Rode.
Proč mi neřeknete co se děje?
Dělal jsem si o vás starosti.
Nebudete mi věřit.
Samozřejmě, že budu.
A jsem doktor.
Cokoliv mi řeknete, zůstane striktně mezi námi.
V domě je nějaká věc.
Věc?
Nenávidí mě.
Vždycky mě nenáviděla.
A od té příšerné noci
s tou dívkou...
Pokračujte.
Chce mě pryč.
To vám říkám.
Doktor Faraday.
Oh.
Doktore.
- Očekávali jsme vás? - Odpuste.
Byl jsem tu poblíž u pacienta.
Začalo nám zatékat do salónku.
Dostalo se to do skříní.
Oh, moji bratři.
Doktore, podívejte.
Šest měsíců na to se začalo válčit
a všichni byli ztraceni.
Suki.
Jako zlatíčka, ona a já.
Je dobře, že vás tahle scéna dojala, doktore.
Tohle byl pro moji holčičku poslední šťastný den.
Večer už jí bylo hodně zle.
Matko. Zabalila jsem nějaké staré knihy
pro Červený Kříž.
Možná by je doktor Faraday mohl autem odvést
do Lidcotu.
Samozřejmě.
Betty.
Já...
- neměl jsem sem jezdit. - Ne, to nevadí.
Jsem ráda, že jste přijel.
Zrovna jsem viděl Roda v Lidcotu.
Oh, Bože, je na tom zle?
Dělám si starosti o jeho mysl.
To nejste jediný.
Včera za mnou přišel do pokoje, byl strašně rozrušený.
Říkal, že cítí kouř,
ale já jsem nic necítila.
Je to jakoby ho někdo proklel.
Nic takového to není.
Válečné trauma.
Matce to nesmíme říct.
Prodej pozemku je pro ni už takhle příliš.
Musím souhlasit.
Bůh ví, jak bude reagovat,
až Babb zboří zeď.
Proč by měl Babb bořit zeď?
No, pastviny nechtěli.
Rod se nezmínil?
Chtějí si vzít Užovkové pole.
Nemůžete přeci rozpůlit park.
Musí být nějaká jiná možnost.
- Věřte mi, zkoušel to. - Ten prodej se musí zastavit.
- Cože? - Rod není ve stavu, aby přemýšlel.
- Ještě se to může otočit. - Ah!
Doktore.
Co ti tu povídal?
Že jsem blázen?
Ne. Samozřejmě, že ne, Roddie.
Tolik k zachování mlčenlivosti.
Rode. Rode. Jen jsem nerozuměl tomu prodeji pozemku.
Rode.
- Tohle je moc vážné. - To sakra je.
Každou chvíli budeme mít chátru u dveří.
Tesáky v zubech.
Nedělejte si starosti, doktore.
Vy patříte k pirátský chátře.
Rode.
Oh, ano.
Dnes večer se něco stane.
Pro boha, podívejte se na sebe.
Jste vyděšený.
Cítíte to.
Nebo ne?
Je mi to líto.
Rod není ve stavu, aby dělal nezvratná rozhodnutí.
Cítíte to?
- Cítíte to. - Zeptám se doktora Grangera
- na druhý názor. - Ksakru.
Co jste kurva zač?
Tohle je můj dům,
a já s ním budu nakládat jak sám chci!
A vám do toho nic není!
Co tady chcete?
Nejste část týhle rodiny.
Jste nikdo.
- A teď vypadněte! - Rode, prosím přestaň.
Vypadněte z mýho domu!
Prosím nech nás.
Co chceš?
Snažil jsem se je varovat, snažil jsem se.
Neposlouchali mě, prosím!
Musíš odejít!
Nech nás být, prosím!
Betty. Betty!
Roddie, otevři dveře. Roddie!
Neměl jsem ho tu včera nechávat.
Vložila jste ve mě důvěru.
A já vás zklamal.
Už se to nestane.
Rode, je tu doktor Warren.
Je mi to líto, Caroline.
Je to na mě moc silné.
Rode.
Výlet v Humberu... to je hezké.
To je dobré.
Tady.
Paní Ayresová?
Oh.
Doufám, že to není moc suché.
Vypadá to perfektně.
- Děkuji. - Caroline.
Je škoda, že tu Betty není.
Ale od jejího otce je moc hezké, že si jí vzali na Vánoce domů.
Mm.
Tobě to ale sluší.
Díky, že jste dnes přišel.
Těhlech posledních pár měsíců bychom nezvládli,
bez vás a Betty.
Byl by to ponurý den, kdyby byla Rodova židle prázdná.
Vánoce jsou pro staré mládence obecně ponuré.
Byl jsem moc rád za pozvání,
- které mi nepřivádělo pocit, že potřebuji charitu. - Bože, ne.
My potřebujeme charitu.
Díval jste se na tu fotografii?
Mm.
Víte, že na ní jsem?
Ne.
Oh, kde?
Kde? Nevidím vás.
Tohle je rameno mého saka.
Oh. Ah.
Zastínila vás Susan.
Stejně jako nás všechny.
Jinak to byl moc hezký den.
Dáme si čaj na zahřátí?
Ano. A co když ho udělám já?
Vy zůstaňte tady. Doktorovo nařízení.
Tome!
Pojď dovnitř.
Zlatíčko.
Dovnitř domu samotného
samozřejmě nikdo nesměl.
- ...utíkat, dělat si co chceš. - Elizabeth!
Ale štěstí přálo tomu,
že matka měla mezi služebnictvem své přátele.
- Jak se máš? - A tak,
zázrakem, to prošlo.
Byl jsem přijat.
Obávám se, že mě naprosto rozmazlili a dali mi
ty nejlahodnější sladkosti.
Byl to sen každého malého chlapce.
Na krátký moment mi to dalo pocit,
že jsem součástí života v domě.
Možná právě to vysvětluje,
alespoň do určitého stupně, co se stalo později.
Moje hezké oblečení bylo půjčené nebo poděděné,
ale tam, v té velké chodbě plné přenádherných věcí...
jsem se nemohl ubránit představě, že tam patřím.
Pravý malý gentleman.
Samozřejmě jsem nic takového nebyl.
Co tady děláš?
Pojď sem!
Co to děláš?
V ten den
jsem veškeré tyto ambice zahodil.
Nechci slyšet ani slovo.
Okamžitě pojď se mnou.
Legrační. Malá věc
co se stala tak dávno.
A i tak jakoby to bylo včera.
Posaď se, prosím,
Alane.
Hmm?
Zvedni bradu.
Podívejme se, jestli došlo ke zlepšení.
Otevři je, jestli můžeš.
Otevři.
Vidíš kdo to je, Alane?
Vida, vida, vida.
Jak báječné.
- Děkuji. - Dobře.
Dobrý bože.
24 domů na obou polích,
většina z nich už je zamluvená.
- Jaká strašná hanba. - Oh.
Já nevím.
- Lidé musí někde bydlet. - Doktore Faradayi?
- Ah. - Pane Babbe.
Věděl jsem, že tu budete, slečno Ayresová.
Každý den jako hodinky.
Kéž by moji dělníci byli taky tak přesní.
Slíbila jsem doktoru Faradayovi prohlídku.
Dobře, no tak pojďte.
Takže... vstupní hala.
- Hmm. - Vestavěná kuchyň.
Plynová trouba, elektrospotřebiče.
Koupelna s vestavěnou vanou.
Bože. To bude pro lidi ale rozdíl.
Nebude nic lepšího,
co se vzduchu a odvodnění týče.
S těmi domy máte pravdu.
Má matka by takový milovala.
Možná by byla naživu a v jednom bydlela,
kdyby se neudřela k smrti,
abych mohl studovat.
Jsem si jistá, že na vás byla moc hrdá.
I váš otec.
Jediné co jsem se naučil, bylo stydět se za ně.
Bože, jsem tak strašný morous.
Musíte si přát, abych býval nezavolal.
Ne, vůbec ne.
Jsem vděčná.
Bez Roddieho je tu občas tak prázdno.
Tyhle krátké dny nepomáhají.
Chci pak prostě vypadnout.
- Kam? - Jo, no, nejsem vybíravá.
Víte, prostě na chvíli někam, kde jsou lidé.
Když říkáte, že nejste vybíravá...?
Dobře. Chci vědět o každém skandálu.
Kdo zabil nejvíc pacientů,
který doktoři spí s jakými sestrami.
- Faradayi. - Ah, Blande.
Přeci to nemůžete chtít pít bez alkoholu.
Tady.
Čerstvé z přímo z lihovaru.
- Ne... -Nechci... - Ah.
Hmm.
Na zdraví.
Ah, Faradayi,
dobrá práce ten tvůj článek.
Doufám, že to v Londýně vyjde.
Díky, Hewitte. To je od tebe hezké.
Božínku, jste kapacita.
- Londýn? - Vůbec ne.
A ještě jsem ani nepotvrdil pozvánku.
Bože, proč by ne?
No tak, pojďme vám najít někoho s kým můžete tančit.
Oh, ne, ne, ne, ne. Ne, ne, ne.
Všichni tady si chtějí určitě zatancovat
s nějakou pěknou mladou sestřičkou.
Vy a já si můžeme zatancovat, ne?
Mm-hmm.
Najednou jsem nervózní.
Zavřete oči.
- Oh, tančíte velmi dobře. - Vy také.
Můj otec mě učil, když jsem byla malá.
Mluvím moc?
Mluvte, jak chcete.
Čemu se smějete?
Vypadáte jako tanečník na soutěži.
Připíchli vám na záda číslo?
Ooh, támhle je doktor Seeley.
Podívejte se na toho motýlka.
Otočte mě, ať se můžete podívat.
Víte, že se mu říká Chobotnice?
Vždycky je až moc ochotný vozit děvčata domů.
Má ruce všude.
Faradayi!
Ah, Caroline, Davida Grangera znáte.
- Oh, ano. - Zdravím.
- A tohle je Anne Gra... ano. - Anne Grangerová.
- Caroline Ayresová. - Ráda vás poznávám.
- Já vás také. - Oh, představím vám naši přítelkyni
- Bre... - Brenda?
- Oh. - Nemůžu tomu uvěřit.
Oh, bože, Brenda a já jsme se před léty znaly.
Ještě za války. Jak se máš?
Není třeba představování.
Je dobře, že je Caroline venku.
Je to super děvče.
Dámy a pánové,
pojďte si zatancovat Paul Jones.
- Jdeme? - Nestyďte se.
- Máš šanci se k ní připojit. Pojď. - Ne.
- No tak, Faradayi. - Ne.
- Když už jsi přišel, tak musíš. - No dobře.
Dámy po obvodu.
- Oh. - Božínku, ahoj.
Tohle je vražda!
Oh!
Oh.
Oh, to je. Zdravím, Seeley. Jak se máte?
- Jste krásná jako obrázek. - Děkuji.
Jdeme na to.
Hey! Hey!
Za takových večerů cítím svůj věk.
Dobrá tanečnice, Caroline Ayresová.
Má boky a ví co s nimi.
Škoda, že není hezká.
Ale nenechte se odradit.
Taková holka někoho potřebuje.
Oh, no tak.
Všichni řeší, kolik času tam trávíte.
Opravdu?
Říkám vám, Faradayi, měl byste se dnes rozhoupat,
než vás ten ňouma v kostěných brýlích předstihne.
Valerie, zlatíčko.
- Seeley, slyšela jsem, že tu jste. - Ignorovala jste mě?
Slíbila jste mi...
Chcete zapálit?
- Zvládnu si zapálit sám. - Oh, no tak.
Nechte mě... jako to dělají ve filmech.
Ne, ne, ne. Ruce na volant.
Je namrzlo, vzpomínáte?
Tak.
Nemám Brendu moc ráda.
Nemáte?
Myslím, že si myslela, že vy a já spolu...
Však víte.
Doufám, že jste ji rychle vyvedla z omylu.
Tak vyvedla?
Řekla jsem jí pravdu.
Že jste rodinný přítel, co mi dělá radost.
Bože.
Mám zničené nohy. Ugh.
Oh, bože.
Už to není daleko.
Nechci jet domů.
Nemůžete mě zavést někam jinam?
- Je po druhé ranní. - Nechcete se projít?
V tanečních botách?
Prosím, Faradayi,
Ještě nechci zpátky domů.
Oh, můj bože.
- Mmm. - Pardon. Omlouvám se. Nemůžu, nemůžu.
Ne, nemůžu! Nemůžu! Nemůžu!
Proboha!
Myslel jsem, že to chcete.
To já taky. Nemůžu.
Počkejte.
Caroline, prosím, Caroline, počkejte.
Přibližně po 15 minutách
toho, co byl proud aplikován na nohu,
se pacientovi zvedl pulz, jak se předpokládalo,
a lehce mu poklesl krevní tlak.
Během procedury necítil žádnou bolest,
a následně byl zaznamenán
obecná nárůst hybnosti.
Pozitivní následky časem zeslábly.
Ano, máme tu opravdu zajímavou práci.
Měl byste zvážit, zda tu nechcete zůstat.
Jsem poctěn, že mě prosili, ale...
Mmm. Tak kde jste byl v učení?
V Birminghamu. Nějakou dobu jsem tam studoval.
Byli převeleni na vojenskou nemocnici
do Plymouth, po tom co jsme se stáhli z Dieppe.
- To muselo být hodně práce. - K zbláznění.
Ordinuji teď ve Warwickshiru.
Je to zapadákov.
Na zdraví.
Tak, máte rodinu nebo...?
Ne.
No tak se pro Krista pána přestěhujte do Londýna.
Co vám brání? Charlesi, nemyslíš,
že by se Faraday měl přestěhovat do Londýna?
Myslím, že je to skvělý nápad, ano.
Ano?
Vítej zpátky.
Je všechno v pořádku?
Naprosto. Jen...
jsem zvědavý, jak to šlo.
Jasná světla a tak?
Ano. Zajímavé.
Promiň.
Měl jsem docela drsný den návratu.
13letá dívka v Illescote, těhotná,
otec z ní to dítě vymlátil.
Oh, bože, to je strašný.
To je mi líto, Faradayi.
Člověk si přijde tak bezmocný.
Přemýšlím, proč jsem se vůbec vracel.
Oh, to neříkej.
Chyběl jsi mi.
A... Před pár dny volala Caroline.
Paní Ayresová měla nějaký...
no... problém.
Nechtěli o tom moc mluvit.
Nic moc mi s ní v nepořádku nepřišlo.
Byl jsi v Hundreds?
Byl.
Říkám ti, zmizel jsem odtamtud co to jen šlo.
Chudák Caroline, je tam zapykaná.
Je z nich jediná normální.
- Doktore, chtěla bych... - Slečno Ayresová.
Můžeme prosím začít znovu?
Řekněte mi, co se stalo.
Já vlastně nevím.
Přijdu si teď tak hloupě.
Nechodíme sem často.
Víte, teď už ne.
Ale koukali jsme, jestli sem neteče a slyšeli jsme...
Zní to hloupě, ale jako bychom slyšeli ťukání.
Tady dole.
Našli jsme tyhle značky.
Víte, nejdřív jsem myslela,
že to musela udělat ta holčička.
Ale Betty tu potom uklízela...
Všimla by si toho.
Nejde to umýt.
No, to není všechno.
Matku v noci něco vzbudilo.
Myslela si, že sem vlétl pták.
Zavolala Betty, hledaly ho
v její šatně.
Tyhle miluji.
Byly moje oblíbené,
když mi bylo jako tobě.
Běž si je zkusit.
Dobře.
Oh, doktor Faraday. Podívejte se na nás.
Počkej. Teď.
Betty.
- No tak. - Oh, madam, můžu?
Doktorovi se nelíbí
naše lehkovážnost.
Jsem rád, že vypadáte tak dobře.
Caroline říkala, že vás něco trápí.
Ah, myslíte po mém objevu.
Můžu se podívat?
Suki.
Nepředpokládala jsem, že po tak dlouhé době
tu po ní ještě zůstaly nějaké stopy.
Vaše matka má trochu zvýšený srdeční tep.
To není nijak překvapující. Jinak,
- je naprosto zdravá. - Oh, pro Krista pána, Faradayi.
Dobře. Chcete vysvětlit
co se stalo?
Podívejte... ty značky dole
jste našly náhodou, že?
Ale vzbudily pohřbenou vzpomínku
vaší matky, takže si vzpomněla, kde jsou ty ostatní.
A ty nové značky z dneška?
Nejsou nové.
Tyhle značky, i když jsou znepokojivé...
i já jsem to cítil...
nejsou nic víc, než to jak vypadají.
A co to ťukání?
To je potrubí topení, předpokládám.
Ne, nemáme zapnuté topení
- už měsíce. - Pak se potrubí začalo zimou
kroutit.
Caroline, nesmíte dopustit, aby vám to vlezlo do hlavy.
Všechno se to dá vysvětlit.
Faradayi...
Jsem tak ráda, že jste tady.
Když jsem sama, tak už nevím.
Vždycky když odejdete se něco hrozného stane.
Drahá.
Mluví se o tom,
že odjedu nadobro pryč.
Abyste žil v Londýně?
Měl bych myslet na to, co opouštím.
Moc ne.
Lidcote vás jistě za chvíli začne nudit.
Myslel jsem, co se týče vás a mne.
No, podívejte, Faradayi, to co se stalo v autě, já...
Chovala jsem se jako pitomec.
- Já byl pitomec. - Ne.
Caroline, já-- stýskalo se mi.
Tolik se mi po tobě stýskalo.
Bože.
Jakého pitomce jsi ze mě udělala.
Neměl jsem tě tu nechávat.
Už to neudělám.
Podívej na sebe...
ty dokonalé dítko.
S takovými věcmi bude konec,
víš, až se vezmeme.
- Nejsi služka. - Faradayi, co...?
Jen řekni ano, Caroline.
Jen řekni ano.
Hmm?
To, co tenhle dům potřebuje je velká dávka štěstí.
Oh.
Je to hotové.
Hmm.
Ještě jsme to formálně neoznámili,
protože Caroline je plachá.
A pak je tu otázka s paní Ayresovou.
Řekli jste jí to?
Nechceme, aby si dělala starosti
než si ujasníme naše plány.
Myslíš, že bude souhlasit?
Myslím, že jí to potěší.
No, to jsou báječné zprávy.
Gratulujeme.
Co máš za lubem?
Píšu Roderickovi.
Řekla jsi mu o nás?
Betty může kdykoliv přijít.
Bude si muset zvyknout na to, že nás chytí při polibcích.
Bude nám ráno nosit do postele vajíčka
se slaninou.
Ale kdybychom se vzali, nebyli bychom tady.
Ty bys radši bydlela nad ordinací?
Přeci nemůžeme opustit tvou matku.
Přeci si nemyslíš, že by chtěla, abychom bydleli s ní?
- Tak jako tak, co Londýn? - Londýn?
Odmítl jsem tu pozici, abych to mohl zůstat s tebou.
To jsi mi nikdy nezmínil.
Myslel jsem, že je to zřejmé. Podívej,
o matku si nedělej starosti.
Ona to pochopí.
- Nepochopí. - Pochopí.
Bude muset.
Betty, co tady děláš?
No, zvonila jste, slečno.
Nezvonila.
To musela být matka.
No, paní Ayresová je nahoře.
To tenhle zvonek zvonil.
Tak že by snad zvonil sám, ne?
No, já nevím, ale...
Jdi se podívat, co chce.
Oh a mimochodem,
všechna voda zhnědla.
Babb asi narazil trubku.
Ať je po tvém... pro teď.
Půjdu se podívat za Babbem.
Říkala jsem vám to.
Jídelna. Vidíte?
Možná se matka vzbudila.
Jdi se podívat, jestli něco nepotřebuje, hmm?
Betty?
To byla matky ložnice.
Oh, sakra, no tak.
Myši.
Co je to za rámus?
Myši.
Na farmě je nějaký jed.
Dojdu pro něj.
Dětský pokoj.
To jsou jen myši, madam.
Pojď sem.
Pojď sem. Pojď si to poslechnout.
Co slyšíš?
Já nevím.
Musíme se podívat nahoru.
No, počkáme na slečnu Caroline.
Madam, počkejte.
Prosím, počkáme na slečnu Caroline.
Zůstaň tu, jestli chceš.
Čeho bych se měla bát v dětském pokoji?
Susan?
Betty?
Betty?!
Betty!
Betty, odemkni ty dveře.
Betty, odemkni...
ty dveře!
Betty.
Caroline!
Rod měl pravdu.
Něco v tomhle domě nás nenávidí.
To je nesmysl, Caroline.
Ne, tak jsme se změnili... i za poslední rok.
Věděla jsem, že je tu nějaký hnus.
Říkala jsem vám to.
Kdy jsi mu to říkala?
Když jsem to poprvý cítila.
Paní Ayresová mi věří.
- Řekla jsi to paní Ayresové? - Říkala, že je to duch,
a že se nemám bát. Že mi nijak neublíží.
Neublíží?
Přijde ti tohle jako něco, co neublíží, Betty?
Nikdo ti to nedává za vinu, Betty.
Byla jsi moc statečná.
Zklamali jsme ji.
- Ššš. - Moje překrásná holčička.
Tak zoufale jsem ji chtěla.
Ale když přišla... Dostala jsem strach.
Paní Ayresová, vaše mysl si s vámi hraje.
Musíte si odpočinout.
- Nejsem invalida. - Já jsem tu doktor.
Musíte mě nechat rozhodnout o tom, kdo je tady invalidní.
A vy si musíte pamatovat, komu tenhle dům patří.
Přestaň. Přestaň, prosím.
Tolik se omlouvám, mamá.
Za co se omlouváš?
Těžká práce?
Seeley.
Rutinní tonzilektomie.
Neudělal jsem to hezky.
Ano, no, je to až moc případů.
Ten pocit znám.
Pro dnešek hotovo?
Jen mám pocit, že jsou věci mimo kontrolu.
Jakoby to bylo nakažlivé.
Nějakou dobu jsem pracoval na dívčí škole.
Jeden čas bylo módní omdlévat.
Dívky padaly jako kuželky.
Nakonec i jejich vychovatelky.
To je přesně ono.
Nevím kam, až to zajde.
Caroline začala věřit,
že jde o něco nadpřirozeného.
- -Nějaká zlá síla v domě.
A je to šílené, já vím, ale...
Sám začínám pochybovat.
Co přesně se snažíte říct?
Všichni přijímáme ono platné pravidlo
o vědomé osobnosti
a jejím podprahovým snovým já.
Navrhujete, že
tohle nevědomé já...?
se dokáže pod tlakem oddělit.
Stát se zlomyslným nebo škodlivým.
Vykonává všechny zlé impulzy,
které chce vědomá mysl schovat?
Není to stará teorie
o poltergeistech?
Oh, bože.
Pak v tom není ani kapka vědy.
Oh, ne, ne. Ne tak rychle.
- Možná jste něčemu na stopě. - Hmm?
Co když věda teprve musí najít způsob jak tyhle věci změřit?
Podívejte se na mé omdlévající ženy.
Obecně jsou vždycky u vzniku toho něčeho ženy.
Nemají nějakou mladou služku,
která je zakopaná na Hundreds, nemá s kým flirtovat?
Betty je teprve dítě.
Mmm a děti mívají ty nejsilnější touhy.
Děkuji, že jdete se mnou.
Moc si to užívám.
Nikdy mě nenechají o samotě.
Předpokládám, že na váš příkaz.
Hmm. Na tom nezáleží.
Chci vám něco říct,
než se Caroline vrátí.
Musíte jí odsud odvést.
- Takovou věc neudělám. - Ano.
Nechte mě a Susan o samotě.
Susan je vzpomínka. Na tom jsme se dohodli, nebo ne?
Jak nevinný jste.
Pořád je se mnou.
I teď je tu se mnou.
Prosím přestaňte.
Patří sem. Vy ne.
Paní Ayresová...
Co to je?
Jak jste to udělala?
Moje holčička se zlobí.
Můžete si to prosím sundat?
Sedněte si.
Struny jsou přetnuté. Nevzpomínáte?
Když si s námi Susan tak hraje.
Co jste...? Nechte mě se podívat.
Dost.
Přestaňte. Nechte toho. Nechte toho.
Nechte toho. Dost. Betty! Dost!
Přestaňte!
Půjdu jí zkontrolovat.
Nech ji spát.
Pořád je pod Veronalem.
Rád bych přivedla psychiatra.
Nejdřív Roddie, teď ona.
Jak dlouho než přijdu na řadu já?
To je absurdní.
Má matka by radši zemřela,
než aby ještě víc zahanbila tuhle rodinu
Nenechám ji jejím přeludům
jen kvůli hrdosti třídy.
Ne, Faradayi.
Copak to nechápeš?
Zakazuji to.
Faradayi!
Tys jí tam zamknul?
Cože?
Matko.
Matko, otevři dveře.
Paní Ayresová.
Co jsi to udělala, mamá?
Co jsi to udělala? Co jsi to udělala?
Jako se nad syny
slitovává otec,
slitovává se Hospodin nad těmi, kdo se ho bojí.
On ví, že jsme jen stvoření,
pamatuje, že jsme prach.
Chceme Caroline poprosit,
aby zůstala u nás.
No, nemůže přeci zůstat úplně sama
v tak nešťastném domě.
Není sama.
Má mě.
Dnes jsi byl moc statečný, Rode.
Odvezte Caroline pryč.
Je další na řadě.
To je v pořádku.
Ne, ne, ne, já, musím si to vyřešit,
ale budu v pořádku.
Bývali jsme tu tak šťastní.
Jezdila jsem sem docela často, ale naneštěstí
mi to zdraví v poslední době nedovolilo.
To mě mrzí.
Obávám se, že si nepamatuji vaše jméno, doktore.
- Faraday. - Ah.
Ne.
Nemyslím si, že se o vás má sestra někdy zmiňovala.
Díval jsem se na tebe.
To nemohlo být zrovna zábavné.
Musí být pozdě.
Měl bys jít.
Ne dokud něco nesníš.
Oh, nemůžu.
Musíš.
Najím se. Slibuju.
Ale později.
Děkuju za dnešek.
Caroline.
Pověz mi jen jednu věc.
Kdy bude svatba?
Prosím, jsem tak unavená.
Chci tady být.
S tebou.
Byl jsem trpělivý, nebo ne?
Ano, ale tak brzy po matčině smrti...
Chtěla by vědět, že se o tebe má kdo postarat.
Myslím, že měsíc bude na vyřízení věcí stačit.
- Ale je toho tolik co probrat. - Já vím.
Budeš potřebovat družičky, něco na sebe.
Ne, nechci kolem toho humbuk. Mám nějaké šaty.
Za šest týdnů.
Od dneška.
Ano.
Ano, dobře.
Ano?
Můžeš mě nechat spát?
Když jsem u tohoto stolu seděl naposledy, Betty,
bylo mi osm let.
Má matka byla se mnou,
stála přímo támhle.
To je legrační.
Nikdy bych si nepomyslel, že se sem vrátím,
takhle.
Kéž by byla naživu a viděla to.
I můj otec.
Můj otec chce, abych se vrátila domů.
Příšerně na mě tlačí.
Ty a já jsme to poslední, co slečně Caroline zbylo.
Budu potřebovat, abys mi pomohla se o ní postarat.
No, on si myslí, že je tenhle dům prokletej potom co...
Madam.
Myslím, že se tak trochu cítíme všichni.
Slečna Caroline říká, že bych teď měla spát nahoře.
Myslím, že se sama bojí.
Co kdybych ti řekl, že už tu moc dlouho sama
nebude?
Že se slečna Carolina brzo vdá?
Vdá?
Mm.
Oh, doktore, kdy?
Velmi brzy.
A já budu potřebovat tvoji pomoc.
Já, uh,
přinesl jsem něco pro kopii.
Říkáte, že slečna je nemocná.
Bude moci chodit?
Ano.
Není to nic vážného.
Ah.
Caroline.
Jsi tu zavřená, když je venku tak krásně?
Budeš naprosto vyuzená.
Tohle není zrovna podle společenských konvencí,
já vím, ale uh...
Nechal jsem je ušít podle tvých jiných.
Betty pomáhala.
Byli jsme jako tajní agenti.
Koupil jsem ti něco i na hlavu a na ruce, samozřejmě.
A v neposlední řadě...
Ten patřil mé matce.
Promiň, já tohle nemůžu.
Odpusť mi.
Neměl jsem tě tak zaskočit.
Můžeme se na ně podívat později nebo v soukromí
- jestli bys radši... - Ne, myslím, že nic z toho nemůžu.
Já si tě nemůžu vzít.
Caroline...
Promiň.
Mám tě moc ráda,
a jsem ti moc vděčná, ale já-já...
Miláčku, jsi zmatená.
Ne, vidím to dost jasně.
Prosím, jsi... jsi unavená.
Přestaň to říkat.
Občas mám pocit, že chceš abych byla unavená.
Víš, že chci, abys byla šťastná.
A když si tě vezmu,
tak šťastná nebudu.
Nemusí z nás být hned manželé,
jestli jde o tohle.
Bože, copak to nechápeš?
To co bylo mezi námi, nikdy nebylo opravdové.
Odcházím.
Dala jsem dům k prodeji.
To nemůžeš. Není tvůj, abys ho prodala.
Hepton už sepsal papíry.
Co Rod poprvé onemocněl, napsal na mě plnou moc.
Až mu bude líp, může za mnou přijet.
Přijet kam?
Hned jak to půjde, odjedu do Londýna.
Pak do... Kanady nebo Ameriky.
Kanady.
Ale pojedu.
Než bude příliš pozdě.
Anne, omlouvám se,
myslíš, že by David mohl vzít moje večerní pacienty?
Ne, jde o silné žaludeční problémy, obávám se.
To... To bych byl opravdu moc vděčný.
Děkuji.
Posledních pár dní bylo v mlze,
zlý sen, ze kterého se nešlo probudit.
Hundreds Hall bylo pro mě ztracené.
Stejně jako Caroline.
Bez pochyb se mi celé Lidcote smálo.
To mě mělo naučit, dívat se jinam než do mé třídy.
Na čas jsem zvažoval, že odjedu, ale...
...člověk nemůže utéct sám před sebou.
Doktore!
Doktore Faradayi!
Hovor přišel kolem 3:00.
Byla to Betty.
Byla vyděšená.
Předpokládám, že chtěla tebe,
ale přepojili ji ke mně.
Volali mě do Edgworthu.
Bylo to okamžité.
Nemohl jsi vůbec nic udělat.
Soud předvolává slečnu Elizabeth Walkerovou.
Tu noc jsme šly spát brzo, slečna Ayresová a já.
Celý den jsme uklízely; byly jsme unavený.
Přišla vám slečna Ayresová smutná?
Vůbec ne.
Byla šťastná,
- těšila se, až odjede. - Takže jste šla do svého pokoje
a nic jste neslyšela dokud...?
Asi do půl třetí.
Vrzání na schodech.
Nejdřív jsem se polekala.
Proč jste se polekala...?
Velký dům, pane, a-a někdy...
...no, je to tam prázdný a tmavý.
Pak jsem si uvědomila, že to byly kroky slečny Ayresové.
Její pokoj byl hned naproti, tak jsem se pak už nebála.
- Až na to... - Až na to...?
Že šly nahoru
do druhého patra.
Není důvod, aby tam chodila.
Je to prázdný, zamčený.
A-a pak jsem slyšela, že zastavila.
Zvolala.
Ty.
Caroline.
Stalo se neštěstí.
Slečna Caroline.
Doktore Faradayi?
Podpoříte verdikt sebevraždy
pod vlivem duševní nemoci?
Věřím, že vzhledem k mému vztahu se slečnou Ayresovou
v posledních týdnech jejího života,
že její mysl byla zamlžená.
Její smrt mohla být vskutku sebevraždou.
Děkuji, doktore Faradayi.
Poprvé jsem Hundreds Hall spatřil
v červenci roku 1919.
Často jsem míjel zdejší brány,
nikdy jsem si ale nemyslel, že by se otevřely mně,
prostému vesnickému chlapci.
Oh, celý svět
Hundreds mě tak strašlivě očaroval.
Má matka o něm často mluvila,
ale nic mě nemohlo připravit na to,
jaké kouzlo na mne v ten den seslalo.