Preložené z anglických a fínskych titulkov by Eruantien
Piatok, 22. júla 2011 bolo Nórsko zasiahnuté dvomi teroristickými útokmi.
Najprv bombovým útokom v Osle vo vládnej štvrti Regjeringskvartalet
a neskôr streľbou v detskom letnom tábore na Utoyi.
Útočníkom bol 32 ročný ultra pravicový Nór.
22.júla 2011
Oslo Miestny čas: 15:17
Utoya, 22. júla
Miestny čas: 17:06
-Máš nejaké info z Osla? -Nie, vôbec nič. Je tu slabý signál.
-Nikdy to nepochopíš.
-Len... počúvaj ma.
-Okej?
-Áno, len... Práve kvôli tomu je len dobré, že sme tu.
-Áno, mami... Chápem... Len...
-Sme na ostrove. Tu je to najbezpečnejšie.
-Len buď v pohode. Nemusiš sa báť.
-Oh, Emilie?
-Nie, nikde ju nevidím.
-Ale pozdravím ju, okej? Jasné, odkážem jej to.
-Hej.
-Je možné, že sa jej len vybila baterka.
-Áno, jasné.
-Jasné... Zavoláme si ešte.
-Jasné, odkážem. Okej.
-Ahoj. Ľúbim ťa. Čau.
-Ahoj. Vieš niečo viac?
-Nie. Dovolala som sa len susede. Vravela mi len, že u nás doma nikto nebol.
-Emilie?
-Pusti ma!
-Emilie?
-Bude to fajn, neboj sa. Prosím, počkaj tu. Za chvíľu sa vrátim.
-Ideš do auly? -Áno, prídem, ale trochu neskôr. Choďte napred.
-Čau! -Ahoj.
-Ty si hluchá alebo čo? Kričím na teba!
-Boli sme sa kúpať. -Áno, to vidím.
-Neotváraj to!
-Čo je to tu za bordel? To nevieš po sebe upratať?
-Mali ste tu párty?
-Nie, len Emilie je strašné hovado.
-Pomôžeš mi? -Jasné.
-Á, pozri, čo som našiel. -Jasné, poslúž si.
-Vďaka.
-Och!
-Petter! -Čo to je, preboha? Fuj!
-Je to dobré? -Chutí to ako zemiakové červy.
-Dáš si? -Nie, netváriš sa tak, že by to chutilo extra.
-Ok. Prídeš neskôr do auly, že?
-Jasné, choď napred. -Kedy prídeš?
-Neskôr... Neviem... Choď už.
-Musia byť všetky veci rozhádzané po zemi?
-Je to podľa teba v pohode?
-Hej! Čo robíš! -To je také ťažké prejaviť trochu rešpektu voči druhým?
-Och, potom to vyvesím. -Nie, o tom sa s tebou nerozprávam.
-Ľudia sú v šoku a ty tu beháš a vrieskaš akoby sa nič nestalo.
-Chudáčik. Strápnila som ťa?
-Nie, ale...
-Emilie, nevyzerá to dobre.
-Je mi jedno ako to vyzerá.
-Okej.
-Prepáč, že sa bavím. Myslela som si, že preto sme tu.
-Uvedomuješ si, čo sa stalo?
-Kúpala som sa.
-Emilie, Odina mamka pracuje vo vládnej štvrti, vieš?
-Tak to som nevedela.
-Celá ty...
-Celá ja? -Ty si myslíš, že si jediná dokonalá?
-Len vravím, že by si na to mala brať trochu ohľad.
-Jasné "mami"...
-Mamka ti volala snáď tisíckrát. Prečo si jej nedvíhala?
-Všetko, čo spravím, je zle!
-Emilie...
-Stále do mňa hučíš, aby som si našla kamarátov a keď sa mi to konečne podarí,
-tak je tiež zle.
-Tak som to nemyslela.
-Nešla by som do tohto tábora, keby si na mňa toľko netlačila.
-Emilie, tak to nebolo.
-No tak.
-Čo.
-Nemôžeš ma nechať tak? Choď von... Hraj na gitaru... Prines svetu mier alebo čo...
-Tak teraz sa správaš ako malé decko.
-Tak som malé decko, sorry...
-Fajn.
-Prepáč.
-Poď, pridáme sa k ostatným.
-Tak poď.
-Zachvíľku budeme grilovať.
-Jasné... Grilovať...
-Fajn. Kašlem na to.
-To tričko je moje. To vieš, nie?
-Hej. Nevieš, koľko je hodín?
-Haló? Čas?
-Um ... 17:10. -Do riti.
-Prešvihol som niečo?
-To si doteraz spal?
-Vybil sa mi mobil.
-Tak to o tom ešte nevieš.
-O čom? -V Osle vybuchla bomba.
-To vážne? -Hej, teda nevedia, či to bola bomba.
-Ale niečo vybuchlo vo vládnej štvrti.
-Boli to teroristi? -Neviem.
-Do riti.
-Majú nám tu v kaviarni zapnúť telku. -Okej, idem, ale počkaj ma!
-Magnus. Som tu nový. Prišiel som len včera. -Ahoj. Kaja.
-Pekné meno. -Ďakujem.
-Hej, Magnus. Máš pri sebe karty?
-Jasné. -Vďaka.
-Potom neskôr.
-Nevieš, či tu niekde chytím internet?
-Je tu strašne slabý signál, ale vo vnútri možno majú WIFI.
-Okej. Vo vnútri? Dá sa tam aj nabiť telefón? -Jasné, sú tam zástrčky.
-A kde to je? -Bol si už v aule, nie?
-No, tak potom...
-Okej, ale priamo v aule? -Čo, kde? Prepáč.
-Keď vojdeš dnu, tak ich uvidíš po ľavej strane. Je ich tam dosť.
-Uvidíme sa ešte. -Čo?
-Uvidíme sa, nie? Keď si nabijem mobil.
-Hej... Jasné, okej.
-Volala mi mamka. Nikto z našich nebol v meste, keď sa to stalo.
-Och, super. Super, nie?
-Jasné. -Nie si šťastná?
-Nevyzeráš veľmi nadšene.
-Dobré správy? -Hej, všetko je v poriadku.
-Vedela som, že mamka nemusí ísť dnes do práce, ale...
-Už sa nemusíš báť...
-Kaja? Objednala som si dve, ale asi zjem len jedny. Chceš tie druhé?
-To je od teba milé.
-Prečo ich nemôžem dostať ja?
- Nemala by som ísť domov? - Nikto nepôjde domov, Kristine.
-Cítim sa zvláštne, keď som tak ďaleko od domova.
-Nerieš to. Sme v kempe. Musíme sa baviť.
-Kristine, doma aj tak nemáme čo robiť
-Bav sa, kým môžeš. -Nemysli na to.
-Máme tu grilovať, relaxovať, baviť sa... A večer je diskotéka.
-Pozri sa na Issa. Ten je pripravený tancovať už teraz.
-Nie, disko zrušili... -To fakt?
-Hmm, škoda. -Tak potom budem tancovať sám.
-"Al cappella". Ukážem ti ako na to.
-"Al cappella"? Petter, to sa volá a cappella?
-Ale nie po španielsky. -Trápne!
-Idem si sadnúť pod strechu. -Okej, čauko.
-Len dúfam, že za tým útokom nie sú moslimovia.
-To nikto nepovedal. -Nie, ale rozmýšľaj.
-Bolo by to peklo.
-Nevieme, či to boli teroristi. Možno len vybuchol plyn.
-Nehovoril tu niekto o plynovom potrubí? -Potrubie pod radnicou?
-Je to možné. -To nebol výbuch plynu.
-Je to choré. Teroristický útok v Nórsku.
-A ty si...? -Magnus. Zo Stavangeru.
-Petter. -Ahoj. Caroline. Sme z Osla.
-Našiel si tie zástrčky? -Jasné, pohoda.
-Ale vládna štvrť?... Musela to byť Al-Káida alebo niečo podobné.
-To nemyslíš vážne.
-Nikto z nás o ničom dokopy nevie. Nemôžeš len tak hádať.
-Nemôžeš viniť Al-Káidu zo všetkého.
-Len hovorí to, čo si aj tak všetci myslíme. -Ja si to nemyslím.
-Issa, nikto z nás si to nemyslí. -Ja hovorím o tých druhých.
-Stále to tak je.
-Tak som to nemyslel. Skôr som uvažoval nad Afganistanom.
-Čo tým chceš povedať? Myslíš, že to má niečo spoločné s vojnou?
-Jonas o tom včera hovoril. -Akou vojnou?
-Žiadna vojna nie je. -Kaja, ale my sme vo vojne.
-Žiadna vojna nie je.
-Sme len súčasťou mierových síl. -Nórski vojaci tam strieľajú ľudí.
-Udržujú bezpečnosť a stabilitu.
-Bezpečnosť?
-To je už úplne iný príbeh.
-Afgáncom to je jedno ako to náš premiér volá.
-Vojna je vojna. -Nesúhlasím.
-Kaja s Pettrom si stále oponujú.
-To nie je pravda! -Ale veď sme vo vojne.
-Stále to nemusí mať nič spoločné s tým výbuchom. To tým Issa myslel.
-Ale ja teraz nehovorím o Osle, ale o Afganistane.
-Issa, ty so mnou súhlasíš nie? -Dosť!
-Neťahajte ma to do toho. -Ale veď ty si to povedal.
-Petter! Stačí.
-To sa o tom nemáme baviť? Myslel som, že preto sme tu.
-Už stačí!
-Ako to vyzerá s grilom? Budeme mať klobásky, či?
-Ešte stále si hladný? Zjedol si waffle.
-Ale chcem aj klobásy. -Máš waffle.
-Okej, Kaja...
-Darujem ti kúsok?
-Kúsok? Z môjho srdca. -Už som mala dva.
-Nie, vďaka.
-Tak potom niečo iné? -Neznášam ten smrad!
-Čuchni si. -Asi sa povraciam!
-Daj to preč! -Čuchni si...
-Mám si dať jednu?
-To je ohňostroj?
-To nebol ohňostroj.
-Čo to bolo? -Čo sa deje?
-Čo je to?
-Kristine, ukľudni sa. Nič sa nedeje.
-Toto nie je vtipné. -Utekajte!
-Čo sa deje? -Utekajte!
-Bežte dnu! Rýchlo dnu!
-Dnu! Dnu! Dnu! Rýchlo!
-Zavrite dvere! Zavrite dvere!
-Hej! Rýchlo dnu! -Zavrite dvere!
-Rýchlo! -Ticho! Ukľudnite sa!
-Sadnite si!
-Caroline, čo sa to deje? -Rýchlo dnu.
-Choďte ďalej!
-Ďalej! Ďalej od dverí! -Rýchlo. Choďte ďalej.
-Poď sem.
-Nie! Nie!
-Zavrite okamžite tie dvere! -Nechoďte sem teraz!
-Zamknite ich! Zamknite ich!
-Čo sa to deje? -Choďte ďalej!
-Nemôžem tu byť! Musím ísť von!
-Nie, sadni si!
-Caroline, Emilie je stále v stane. Môžem ju ísť pohľadať?
-Nie, teraz nemôžeš ísť von.
-Prosím. -Nie, sadni si!
-Sadni si. -Musím veďieť, kde je.
-Buďte ticho!
-Videl si Emilie? Videl si ju?
-Nie.
-Kaja! Ja chcem ísť domov!
-Kristine, buď ticho.
-Musíme byť ticho.
-Nevidel si, kam bežali ostatní? -Neviem, utekal som rovno sem.
-Ticho... Musíme byť ticho.
-Emilie je stále v stane. -Čože?
-Emilie je v stane.
-Držte sa pri zemi!
-Sadnite si!
-Vie niekto, čo sa vonku deje? -Netuším.
-Vošli dnu! -Utekajte von!
-Poď, Kristine! Vstávaj!
-Nenechávaj ma tu!
-Musíš bežať sama! Nevládzem ťa ťahať!
-Kristine, nedrž sa ma! Nevládzem ťa niesť!
-Musíš bežať sama, Kristine.
-Čo sa to, kurva, deje?!
-Čo to je, do riti?
-Nechápem, čo sa deje. To niekto strieľal? -Strieľajú do ľudí?
-Musí to byť cvičenie. Možno len skúšajú, ako sa budeme chovať v panike.
-Tak to potom riadne dosrali. Ľudia sa tam zranili.
-Videl niekto Emilie? Moju sestru? Videli ste moju malú sestru?
-Strašne ma bolí noha.
-Bola som v stane, keď všetci začali kričať.
-Bola si pri stanoch? Nevidela si moju sestru? Žlté tričko, svetlé vlasy.
-Ó, bože. Ježiši.
-Musím ju nájsť.
-Akoby strieľali z každej strany.
-Nemáme sa kam skryť. Sú všade!
-Myslím, že to je len cvičenie. Ukľudnite sa.
-To nie je žiadne cvičenie! -Všetko bude v poriadku, Issa. Ukľudni sa.
-Viem ako to znie, keď niekto strieľa! Toto... Toto nie je žiadne cvičenie.
-Oh, Kriste.
-Nemôže niekto zavolať políciu?
-Musím zavolať svojej sestre. -Voláš policajtom?
-Nie, mojej sestre.
-Myslím, že to je 112, však?
-Ten chlapec, čo tam ležal na zemi... -Čo s ním?
-Nebol...? Teda...
-Nebol náhodou mŕtvy?
-To nemôžeme vedieť. Nehovor také veci.
-Polícia ma obsadené. Do riti! Veď prečo nie?
-Moja noha... Myslím, že je zlomená.
-Nemôžeš byť ticho? Nevieš si to niečím obviazať?
-Emilie.
-To som ja, Kaja. Zavolaj mi naspäť, dobre?
-Zavolaj mi naspäť.
-Emilie bude v poriadku. Všetko bude v poriadku.
-Oh, Bože...
-No tak, Emilie.
-Emilie?
-Nedvíhajú?
-Stále je to obsadené...
-Tak asi to nie je také vážne. Inak by to už dvihli.
-Už to skončilo?
-Ostrov je príliš malý. Nemáme sa kam skryť.
-Buďte ticho.
-Dobrý...
-Dobrý deň...
-Sme na ostrove Utoya. Niekto po nás strieľa!
-Niekto po nás strieľa na Utoyi.
-Nie, to neviem.
-Áno, sú tu zranení ľudia. Všade sú zranení ľudia.
-Nie, ja nie. Ale počujeme streľbu. Všade počuť streľbu.
-Nie, nevidela som... Nikoho som priamo nevidela, že by zranili.
-Zdravím, tu Petter Ligard. Prebieha na Utoyi cvičenie alebo nie?
-Viete to zistiť?
-Okej. Okej.
-Fajn, ďakujem.
-Čo to malo byť? -Sú na ceste.
-Rozprávala som s nimi. -Mali by sme sa skryť.
-Nemôžeš mi len tak z ruky zobrať mobil. -Len som sa snažil pomôcť.
-Vypni si mobil. Alebo si ho daj do tichého režímu.
-Čo keď prídu neskoro.
-Povedali koľko im to bude trvať?
-Len to, že sú na ceste.
-Ó, Bože. Ježiši.
-Buď už ticho, do kelu!
-Toto nie je cvičenie. Nemôžeme tu len tak ležať a čakať.
-Nemôžeš začať myslieť trochu pozitívne? Čo podľa teba máme robiť?
-Určite tu len tak neležať.
-Nikomu nepomôže, keď budeš strašiť ľudí svojími rečami.
-Hovorili, že sú na ceste a že by sme sa mali schovať.
-Zostaneme tu a počkáme, okej?
-Čo sa tam deje? Čo sa tam deje?
-Hej, čo sa tam deje?
-Všade strieľajú.
-Ole... zrazu len spadol na zem.
-Kto strieľa?
-Polícia.
-Už prišli?
-Polícia tam strieľa.
-To polícia tam strieľa.
-Polícia?
-Ale... Oh, do riti...
-Prečo by polícia strieľala?
-Bolo ich tam veľa, že? Bolo ich tam veľa?
-Bolo ich tam veľa? -Neviem... Asi...
-Videl si ešte niečo? Zranili veľa ľudí?
-Áno... veľmi veľa. -Oh, do riti!
-Nebudem tu sedieť a čakať, kým ma zastrelia.
-Prečo by polícia strieľala? To nedáva zmysel.
-Musíme sa dostať na pláž. Ak budeme musieť, prepláveme.
-Nie... Je to ďaleko.
-Závisí, kam budeme plávať.
-Voda je príliš studená. Do pár minút je po tebe.
-Nemôžeme tu len tak sedieť. -Môžeme použiť loďky.
-Kto ide so mnou? -Ja pôjdem.
-Nie je až taká zima. Emilie sa kúpala. -To je úplne niečo iné.
-Ja idem tiež.
-Hovorili, že sa musíme sa schovať. Tu aspoň máme kde.
-Počul si, čo povedal. Oni nás nájdu.
-Nájdu nás.
-Musíme sa oďtiaľto dostať.
-Tak, či tak nás nájdu.
-Musíme oďtiaľto odísť. -Kaja?
-Kaja, čo urobíme?
-Nemáme inú možnosť, Petter. Nepočuješ to?
-Okej. Okej.
-Okej. Ak ideš ty, idem aj ja.
-Tak fajn, počúvajte. Ak budeme počuť ďalšie výstrely,
-budeme utekať od strelca smerom k pláži, okej?
-Počkajme na ďalší výstrel, fajn?
-Ticho. Vypni to.
-Vypni ten mobil.
-Vypni to! Teraz nemôžeš telefonovať!
-Mami?
-Ó, Bože...
-Mami?
-Niekto po nás strieľa.
-Niekto po nás strieľa na Utoyi. Strieľajú na nás.
-Netuším, kto to je.
-Áno, skrývame sa.
-Nie, nie som zranená. Ale niekto po nás strieľa.
-Nie, mami, nie som zranená.
-Emilie?
-Mami, musím to zložiť. Zavolám ti neskôr, okej?
-Okej. Teraz! Poďte! Rýchlo!
-Kaja, kam ideš? Kaja!
-Haló?
-Poď.
-Poď so mnou.
-Si v poriadku? Nie si zranený?
-Poďme.
-Čakám na Jonasa. -Kto je Jonas?
-Môj brat.
-Kde je tvoj brat?
-Povedal mi, aby som ho tu počkal.
-Poď. Nemôžeš tu zostať. -Ale môj brat sem príde.
-Sem? K stanu? -On sa vráti.
-Musíš utekať. -Povedal mi, aby som ho tu počkal.
-Nemôžeš tu len tak sedieť. Hneď ťa zbadajú.
-Nemôžeš tu zostať. Chápeš?
-Ale Jonas... -Jonas tu nie je, nechápeš?
-Poďme. Musíme si dávať pozor. Poď.
-Ako sa voláš? Prezradíš mi svoje meno?
-Tobias. -Fajn, Tobias. Teraz ma počúvaj. Pozri sa na mňa.
-Poviem ti, čo by ti Jonas povedal. Okej?
-Ja neviem... -Jonas by chcel, aby si sa schoval.
-Tak poď. Bež do lesa. Zvládneš to? Nie je to ďaleko.
-Zvládneš to? Daj si dole bundu.
-Musíš si dať dole bundu.
-Musíš sa schovať. Zvládneš to?
-Ale ja nechcem. -Poď... Poď, ty to zvládneš.
-Super, okej. Bež!
-Musíš utekať, nie sa vláčiť. A daj si dole bundu.
-Emilie?
-Ó, Bože...
-Mami...
-Mami? Mami. Počúvaj ma.
-Neviem, kde je Emilie.
-Počuješ ma?
-Neviem nájsť Emilie.
-Netuším, kde je.
-Prepáč.
-Nie, nebola tam.
-Nie.
-Mamka...
-Mami?
-Mamka, ja ju nájdem, okej?
-Áno...
-Áno..
-Áno... Nájdem ju.
-Mami, musím končiť.
-Nevolaj mi. Ja ti zavolám, okej?
-Mami...
-Ľúbim ťa a ľúbim aj ocka. Povieš mu to?
-Musím končiť.
-Hej ty...
-Pomôž mi, prosím.
-Hej... Poď... Poď...
-Poďme. -Nie... Nemôžem...
-Nájdem niekoho, kto ti pomôže, okej?
-Prosím, nechoď preč. -Vrátim sa. Sľubujem.
-Haló
-Si zranená?
-Postrelil ma.
-Utekala som a on na mňa strieľal.
-Sadni si.
-Oh, Bože...
-Čo?
-Nič... Nič...
-Vyzerá to zle? -Nie.
-Budeš v poriadku.
-Si v poriadku.
-Môžeš si ľahnúť?
-Vedela by si tak na chvíľku zostať?
-Nie, prosím... Nechoď preč.
-Prosím, nechoď preč.
-Čo ak tu všetci zomrieme. Všetci tu dnes zomrieme...
-Máš zranené len rameno. Budeš v poriadku.
-Neviem... Necítim sa veľmi dobre.
-Pomoc je na ceste. -Hovorila si s nimi?
-Áno, sú na ceste. Prisahám. -Si si istá?
-Áno, okej?
-Počkáš tu chvíľu so mnou, však?
-Jasné, kam inam by som šla.
-Je tu strašná zima. -Prosím?
-Asi zamrznem. -Je ti zima?
-Ak umriem... -Nie...
-Nie, neumrieš.
-Môžeš povedať mojej mamke, že som na ňu myslela? Že ju ľúbim?
-Neumrieš... Dostaneš sa domov.
-Chcem ísť domov za mamkou.
-Ako sa volá?
-Torill. -Je doma?
-Je na chalupe. -Kde máte chalupu?
-Austevoll. -To je na západnom pobreží, že?
-Je tam pekne?
-Je to pri pláži? -Áno... -Znie to super.
-Čo tam zvyknete robiť?
-Hej...
-Eric.
-Čože? Čo si to povedala?
-On... -Si v pohode? Haló?
-...príde...
-O čom to hovoríš?
-...letisko... -Hej...
-Nezaspávaj.
-Haló. Kto je Eric? Tvoj brat? Kto je Eric?
-To je tvoj priateľ? -My...
-Vy... Áno? Pokračuj.
-...pôjdeme... -Čo? Áno, pokračuj.
-No tak.
-Hej! Hej!
-Pôjdete s Erikom na chalupu? Pôjdete tam autom?
-Do Austevollu na západe? Hej, ty...
-Dym...
-Hej! Hej!
-Nemôžeš spať.
-Počuješ ma? Hej... Si v poriadku?
-Čo sa deje?
-Chcem byť pri mamke.
-Chápem ťa.
-Vydrž... Dostaneš sa domov k mamke, okej?
-Vydržíš to, okej?
-Bude to v poriadku.
-Myslím, že krvácanie sa zastavilo.
-To je dobré.
-Hej. Si v poriadku?
-Hej. Ty?!
-Haló?
-Hej, ty!
-Haló? Hej!
-Haló.
-Hej!
-Počuješ ma?
-Nie... Nie... Nie... Hej.
-Hej!
-Prosím...
-Nie, prosím, nie...
-No tak...
-Hej...
-Ako sa voláš?
-No tak...
-No tak! Ani neviem ako sa vlastne voláš.
-No tak.
-Hej!
-Kaja. Ahoj.
-Ahoj. Si v poriadku?
-Ó, Bože...
-Poď. Nechaj ju.
-Poznám ju, Kaja.
-Caroline, poď. -Ja ju poznám.
-Už jej nepomôžeme.
-To neboli policajti. Mali kamery.
-Vráťťe sa! -Haló! Tu sme!
-Nemôžu nás tu len tak nechať.
-Kam idú?
-Nie je to dosť miesta! Nezmestíš sa sem.
-Ahojte. -Nevojde sa tu.
-Uvidia nás. -Poď sem. Rýchlo!
-Nemáme tu dosť miesta. -Jasné, že tu máme dosť miesta.
-Buď ticho! Máme tu dosť miesta!
-Nemáme...
-Hej, si v poriadku?
-Nie si zranená? Haló?
-Len som utekal. Rovno sem.
-Utekal som ako sa len dalo.
-Vlastne ani neviem ako som sa sem dostal.
-To som celý ja. Vlastne ani neviem, prečo som tu.
-Len som sem prišiel pozerať na baby.
-Už budem ticho.
-Prečo nám ešte nikto neprišiel pomôcť?
-Trvá to celú večnosť... Sedíme tu a čakáme...
-a zatiaľ nikto pre nás neprišiel.
-Prečo?
-čoskoro prídu.
-Neprídu.
-Zabudni na to. Ja s tebou nejdem.
-Musíme sa oďtiaľto dostať preč. Musíme to preplávať.
-Even, musíme zdrhnúť. -Ja to nepreplávam.
-Ale áno. Musíme odísť. -Prestaň, zabudni na to.
-Len pokoj. Čoskoro pre nás niekto príde.
-Vážne? A kto?
-Polícia?
-Pozri sa tam, Even. Pozri!
-Je tam loď. Prečo pre nás nepríde?
-Prečo nás neprídu zachrániť?
-Nešla si s ostatnými?
-Musela som nájsť svoju sestru.
-Našla si ju?
-Nie.
-Máš mobil?
-Hej.
-Prečo?
-Mohla si jej zavolať.
-Alebo si pozrieť video s mačkami...
-Alebo nejakú podobnú somarinu...
-To nie je vtipné...
-To vôbec nie je vtipné.
-Stačí.
-Dosť!
-Prestaňte. -Stači. To nie je vtipné.
-Poďme, Even. Musíme ísť. -Nie, nerobte to!
-Robte si, čo chcete, ale my to zvládneme.
-Nie, stoj! Even!
-Počkaj!
-Nemali by sme ísť tiež? Preplávať to?
-Nie, musím nájsť svoju sestru.
-Tak tu aspoň chvíľu počkajme.
-Bude to v poriadku. Počkáme tu, kým to nebude bezpečné.
-A potom ju pôjdeme pohľadať.
-Alebo ak chceš, choď ju hľadať teraz.
-Aj tak by som neskúšal to preplávať.
-Čo by si robila, keby si bola doma?
-Čo by som ja robil, keby som bol doma...
-Nič? Tak fajn...
-Okúpala by som sa.
-Dala by som si parádny, horúci kúpeľ.
-Kúpeľ?
-Okúpať sa môžeš aj tu.
-Pozri... Máme tu skvelú atmosféru.
-Ja by som si kúpil obrovský kebab.
-Kebab?
-Na Pedersgate je skvelý kebab.
-Prisahám. Najlepší v celej zemi.
-Dávajú tam extra chilli. Paráda.
-Pozývam ťa.
-Čo ty na to? Prisahám, to najlepšie, čo Nórsko ponúka.
-Pridáš sa?
-Kebab? -No a?
-Jasné.
-Hej?
-Čo ešte spravíš, keď sa dostaneš domov?
-Čože?
-Desať vecí, ktoré musíš urobiť predtým, než zomrieš.
-Ty prvá. -Prestaň.
-Ale no tak. Len desať vecí.
-To dáš. -Predtým než zomriem?
-Chcel by som...
-Chcel by som vidieť Ligu Majstrov, kde by hrali Manchester United.
-Ligu majstrov?
-Naživo. Vo VIP salóniku.
-Chcela by som sa dostať do parlamentu. -Čo?
-Chcem kandidovať do parlamentu.
-Jasné... Myslel som si...
-Vážne? Prečo?
-Ty si presne...
-Presne ten typ človeka, ktorého by ľudia volili.
-A ja len...
-Lúzer.
-A ty?
-Čím chceš byť?
-Celebritou.
-Alebo hercom. Alebo aj aj. -Jasné.
-Čo ešte?
-Ožením sa.
-Teda, aspoň dúfam. Budem mať dve deti.
-Prečo práve dve?
-No, my sme štyria.
-Cítim, že je nás veľa. A ešte k tomu štyria chalani.
-Treba myslieť aj na mamu.
-My sme len dve.
-Emilie a ja.
-Tak fajn, premiérka Kaja...
-Čo ďalej?
-No tak...
-Musíš robiť aj niečo iné ako sa len povaľovať s Pettrom a jeho gangom.
-To nerobíš nič... -Spievam v zbore.
-To fakt?
-Čo je na tom zlé? -Vôbec nič.
-Nič? Tak fajn.
-Zaspievaj niečo.
-Nie. -Prosím. Pre mňa.
-Prosím.
-Kaja? To si ty? Ty spievaš?
-Oda? -Tu hore.
-Nevidím ťa. -Čože?
-Kde?
-Nevidela si Emilie?
-Bola tam, kde sme boli včera plávať. Na Naháčskom cípe.
-Zostaň pri stene!
-Oh, Kriste...
-Kaja. -Musím ju nájsť.
-Kam ideš, do riti?
-Kaja?
-Kaja, nechoď tam. Vráť sa.
-Kaja!
-Oh, Bože...
-Nemôžem sa zastaviť.
-Emilie! Emilie!
-Emilie!
-Nie... Nie...
-Prosím.
-Kaja!
-Kaja, to bude dobré.
-Vstávaj. Ukľudni sa.
-Povedala som mu, aby si dal dole tú bundu. -Kaja, vidíš tú loď? Kaja?
-Prišli nám pomôcť. Chápeš?
-Prosím, pusti ma.
-Prišli pre nás, chápeš? Tak poďme, prosím.
-Kaja... -Neurobil to...
-Povedala som mu... -To nie je tvoja chyba.
-Nič z toho nie je tvoja chyba, okej?
-Nepomôžeš svojej sestre, ak zomrieš.
-Nikomu to nepomôže, okej? Kaja, máš byť premiérkou.
-Budem za teba hlasovať. Doprovodím ťa do parlamentu.
-Kaja! -Magnus! Magnus!
-Už bude dobre.
Útok na Utoyu trval 72 minút.
Počas útoku umrelo 77 ľudí. 99 ľudí sa vážne zranilo
a viac ako 300 ďalších trpelo vážnymi psychickými traumami.
Streľba mala slúžiť ako varovanie pred príchodom súdneho dňa,
ak by vládnuca strana nezmenila svoju politiku.
Na súde obžalovaný povedal, že by neváhal urobiť znovu to isté.
Policajná správa z 22. júla uvádzala,
že bombový útok na vládnu štvrť mohol spôsobiť ochromenie
záchranných zložiek, ktoré potom nemohli dostatočne rýchlo pomôcť mladým ľuďom na Utoyi
Správa taktiež uvádzala, že na takýto útok krajina nebola pripravená.
Postavy a príbeh zobrazený vo filme sú fikciou.
Príbeh je postavený na základe výpovedí preživších.
Pravicový extrémizmus sa rozmáha po celej Európe.
Teroristi sú stálou súčasťou našej spoločnosti
a je ich stále viac a viac...
www.Titulky.com