- Edward? - Jo.
Dobrá práce.
Jestli jsi na svou práci hrdý, tak je jedno, co si myslí. Jsi?
- Je to dobré. - Ne dost.
Musíme jít do většího rizika.
Spíš s jinými?
Za pět minut ministr zahraničí, pane premiére.
Když si nevyděláš na nájem, vykopnu tě.
U vás je jí škoda.
- Ať tě to ani nenapadne. - Nemůžu si pomoct.
Haló?
Teď?
Už jedu.
- S News Feed mám všechno přímo v mobilu. - News Feed vám zužuje obzory.
Zjistí, co se vám líbí, a tím vás krmí. Kupte si noviny. To máte lepší.
Vždycky jste chtěla dělat v novinách?
Když mi bylo sedm, naše třída vyrobila noviny.
S fotkami a články. Titulní strana byla o šikaně.
Ředitele to tak uchvátilo, že je rozeslal všem rodičům.
Takže jo, už tehdy.
- Jste cílevědomá. - Přesně tak.
A když jsme u té cílevědomosti - nemůžete jet rychleji?
- Jak ses sem dostala tak rychle? - Od autobusu jsem běžela.
Prý je něco s Chrisem.
Je v Dinsooru v Somálsku. Před 20 minutami volal.
- Ze svého mobilu? - Jo.
- Volej na ambasádu. - Počkej chvíli.
- Co tam dělá? - Má kontakt na jednu povstaleckou skupinu.
Je tam od minulého týdne.
To je spisovná arabština.
Tou se v běžném životě nemluví. Jenom ve filmech. Je to telka.
Nejspíš to vytočil omylem. Svalil se na mobil.
Aspoň někdo se vyspí.
Moc se omlouvám. Mám vám zavolat auto?
Ne, ne, už jsem tady. To je v pořádku.
Ale Holly?
- Jo? - Ty jeď domů.
Mrkneš se na tohle?
Teprve jsem s tím začala, ale mohlo by z toho něco být.
- Joshua West? - Jo.
- Ty tomu věříš? - Ne.
Podobná obvinění určitě slýchává každý týden.
No právě.
I kdyby na tom snad bylo něco pravdy, článek proti oblíbenému filantropovi,
který má tisíckrát víc peněz na právníky, průzkum...
jít teď do soudní bitvy - s těmi omezenými zdroji, co máme?
Nemožné.
Mrkni se na to.
Překlad: datel071
SRDCE MI NEBER, SRDCE MI NELAM
NEJČTENĚJŠÍ ČLÁNKY
Rachel Gilmourová. Prý měla s Westem sexuální vztah, když jí bylo osmnáct.
Potkala se s ním na jeho výukovém programu pro sociálně znevýhodněnou mládež.
Dělal jí návrhy a ona měla pocit, že ho nemůže odmítnout,
když je tak důležitý.
Proč s tím šla za tebou?
Četla nějaké moje články a myslela si, že pořád píšu. Měla pocit, že mi může věřit.
Ale řekla jsem jí, že mě povýšili a že to svěřím tomu nejpovolanějšímu.
- Bohužel nemá čas, takže... - ...takže čeká, že jí zavoláš.
Joshua West. Vážně?
- V dnešní době nikdy nevíš. - Jo.
Leono, máš být ve vlaku do Warwicku.
- Už letím. - Máme fakta, chceme vědět, co je za nimi.
Pro jednou dřív než to bude na internetu.
Porada!
Post?
- Co je to? - Ale nic.
- iPad. Je to dárek, vrátím ho. - Od koho?
Na tom fakt nesejde. Nepodělej to, prosím.
Udělala bych to sama, nebýt přivázaná ke stolu.
- Jasně. - Dík.
Craigu, pošleš to, prosím?
Dík.
S dovolením.
Potřebuju námět. Máš něco?
Joshua West?
Co je s ním?
Možná má tajemství.
- Proč si to myslíš? - Mám takové tušení.
Máš zdroj, nebo jenom hádáš?
Nech to plavat.
Šéf je Westův fanda. Hrají spolu poker.
Něco dalšího?
Užij si Warwick. Koukej být rychlejší než poldové.
Jasně.
Co je?
Ještě nikdy jsem s novinářem nemluvila.
Jeden Brianův známý sestavoval křížovky,
ale to není úplně to samé, viďte?
Měli jsme obavy.
Člověk v jednom kuse slyší, jak tisk lidi zneužívá.
My nikoho nezneužíváme.
Ne.
- Vy... - Naše šéfredaktorka má jasno.
Nikdy by to nedovolila.
Jistě.
No tak tedy...
Budu támhle.
Díky, mami.
Nebude vám vadit, když...
abych měl přesný záznam toho, co tu zaznělo.
Takže, Rachel, zatím vím,
že jste se účastnila výukového programu pořádaného charitou Joshuy Westa.
Správně.
- A bylo vám osmnáct? - Jo.
Fajn. Povězte mi, co se stalo.
OPERA
POZVÁNKA NA SLAVNOSTNÍ RECEPCI
To vypadá fajnově.
- Opera, co? - Cože? Ne, to je jenom...
Jsi ve správní radě šesti nadací a v několika vládních poradních skupinách,
přesto ti ve zlatě vyvedené pozvánky chodí jenom z Opery.
- Ať je to, co chce... - Bože, nesnáším operu.
- Když myslíš. - Je to divadlo bez nápadů.
- Fajn. - Kde neumějí hrát. Drahé a snobské.
V jazyce, kterému nikdo nerozumí. Co chtějí?
Umělecký ředitel mě zve na recepci.
Popíjení šampaňského - dobře využité dotace.
Nemusím se ti zpovídat, proč ji mám ráda.
Já vím, ale moc rád bych si to poslechl.
Nedávno tam přišla školní skupina.
Ze začátku nebylo vůbec slyšet hudbu - povídali si, telefonovali -
ale na konci ani nedutali. Uchvátilo je to.
Já to měla stejně.
Jako malá jsem se s operou nikdy nesetkala.
Začala jsem ji poslouchat teprve před pěti lety, když můj...
to je jedno. A nevím přesně jak,
ale obohatila mě.
- Obohatila? - Jo.
- Tak jo. - A ve správní radě jsem proto,
abych ji víc zpřístupnila. Snažím se snížit ceny,
- napravit přesně to, na co si stěžuješ. - Půjdeš tam, co?
- Asi jo. - Budeš v nóbl šatech zobat lahůdky...
Přesně tak. Chceš jít se mnou? Třeba by ses něco přiučil.
To raději sním vlastní nohu.
Ve škole mi to moc nešlo.
Ale pak jsem nastoupila do toho výukového programu.
Zaštiťoval ho Joshua West.
Zhruba v polovině tam jednoho dne dorazil osobně. Měl proslov.
Potom se podávalo pití.
Ucítila jsem poklepání na rameno a stál tam, přímo přede mnou.
Když ta akce končila, poslal mi vzkaz,
že ho moje slova zaujala a že by se mnou rád povečeřel.
Neformuloval to jako otázku.
Bylo to konstatování.
- Byla to hotelová restaurace. Aby mohl... - Zamluvil pokoj?
Apartmá.
Zeptal se, jestli si moučník nedáme nahoře.
Ale věděla jste, o co mu jde?
Jo.
Ale říkala jsem si, že se určitě pletu, protože má úžasnou ženu.
A já byla jenom obyčejná ňouma.
Bylo mi osmnáct, ale vypadala jsem mladší.
Co se stalo, když jste šli nahoru?
Byla jsem opilá.
Zeptal se, jestli mě může políbit.
Nevěděla jsem, jak říct ne.
Prostě jsem ho to nechala dokončit.
Chtěl se znovu sejít,
ale neměla jsem to nikomu říkat, protože jeho žena o tom nevěděla.
Když po vás něco chce, cítíte tu moc.
A tak jsme se začali scházet.
- Jak dlouho to trvalo? - Šest měsíců.
Potom to ukončil
a poslal mi na účet 10 tisíc liber na rozjetí vlastního podnikání.
Řekla jste to někomu?
Nevěděla jsem, co dělat.
S muži to moc neumím, mám problém někomu věřit...
tak jsem se vrátila domů.
A pak byl jednou večer v televizi
a já nakonec řekla našim, co se stalo.
Jak říkám - vím, že jsem nebyla jediná.
Dělá to pořád.
Ale tímhle to vždycky začne, ne?
U všech těchhle mužů.
Jeden člověk se odhodlá mluvit.
- Pane premiére. - Duncane. Díky, že jste přišel.
- Objednal jste si předem? - Jo.
Nevaří tu špatně, ale výběr je omezený. Musí ho schválit tajná služba.
- Někdo se vás pokouší zabít? - Vypadá to tak.
- Až po vás. - Děkuji.
Když je řeč o lidech, co vás chtějí zabít, rád vidím, že jste to s Jane přežili.
Promiňte?
Nejvyšší úřad manželství neprospívá. To je všeobecně známo.
- Už jste ty problémy překonali? - Trávím s rodinou co nejvíc času.
- Vážně? - Proč mám pokaždé pocit, že dělám rozhovor do novin?
Zajímavé. Já mám pokaždé pocit, že mi lžete.
Neminuli jsme se povoláním.
Aby bylo jasno, tohle je mimo záznam.
Pokud to znamená, že se obejdeme bez keců, fajn.
Moc lidí si nedovolí takhle mluvit s premiérem.
Nejste prezident. Nejste hlava státu.
To, že jsem počkal, až se posadíte, byla jenom zdvořilost.
Jste jen nejvýše postavená osoba ve své branži.
A já zase v té své, takže jsme si rovni.
- Ale k té službičce za oplátku. - Promiňte?
Říkal jste, že to mám u vás. Tak se hlásím.
Aha. Tak co chcete?
Focení.
Velký článek se spoustou fotek vás, Jane a dětí.
- Na vašem venkovském sídle. - Děti do toho nezatahujeme.
- Zatím. - S Jane jsme se dohodli... - Všechno je jednou poprvé.
Říkal jste, že tu dobře vaří. Vaří rychle? Mám hlad jako vlk.
To já se rozhodl vstoupit do politiky, ne moje děti. Chtějte cokoli jiného.
Já nechci nic jiného.
Promluvte si s Jane. Řekněte, že si mě potřebujete naklonit.
Má mě ráda. Pochopí to.
Konečně.
- Děkuji vám. - Děkuji.
- Proč to chcete? - Já ne, to lidi.
Nikdo jiný to mít nebude a zvedne nám to prodeje.
Ale proč teď?
Protože mi dlužíte laskavost.
- Kdy? - Co třeba o víkendu?
Bude celá rodina v neděli doma?
Budu... budu od vás chtít něco dalšího.
Už jsem vám laskavost prokázal.
Minulý týden volal novinář z Heraldu. Vyptával se na Rezonanci.
Na Rezonanci? Co je to? Nějaká kapela?
Nevíte? Ode mě se to nedozvíte.
Ale předem vám říkám, dejte od toho ruce pryč.
Nechte to být.
Z toho kouká sólokapr.
A vy čekáte - poté co jste mi to řekl, mně, profesionálnímu novináři,
poté co jste dal najevo své obavy - že to nechám být?
Vím, že je to neobvyklé.
Je to ostudné.
Nemůžu uvěřit, že mě o to žádáte.
Dobře. Ale chci ty fotky.
Můžu vám věřit?
Jsem tvrdý vyjednavač, ale jednám na rovinu.
Chcete příklad?
Mluvte.
To jídlo je příšerné. A vy byste si měl pořídit lepší oblek.
Jistě.
- Pane Newmane? - Není doma.
Soused říkal, že jel k příbuzným.
Sbalil si tašku a odjel.
Aha, tak jo.
Proč ho sháníte?
Jen tak.
Není to proto, že bydlí ve stejném kempu jako ten kluk,
co ho včera zabili cestou ze školy?
A pan Newman kamarádil s jeho mámou.
Courier? Today? World News?
Post.
Vy budete z Heraldu.
Jsem tu už od rána.
Ranní ptáče?
Jo. Ale nemá smysl tady zůstávat. Je pryč.
Tak co tu ještě děláte?
Už jedu. Mám, co potřebuju. Vracím se do Londýna.
- Hromada práce. - Jedete teď?
Jo.
- Říkáte, že bude pryč několik dnů? - Říkal to ten soused.
Fajn, v tom případě jsem tu taky skončila.
- Jste tu autem? - Vlakem. Víc toho udělám.
Nechcete hodit na nádraží? Támhle mám auto.
Ušetří vám to čas.
Vážně, žádný problém. Mimochodem, jsem Ed.
Leona.
- Vážně moc milé. - Prostě mi to přijde zbytečné.
Vždyť si vlastně nekonkurujeme. Post a Herald.
Každý máme jiné čtenáře.
Jsme kolegové, ne soupeři.
Jo.
Třeba se zase někdy potkáme.
To by bylo fajn.
- Šťastnou cestu. - Nápodobně.
Dík.
- Mockrát děkuju. Nashle. - Na shledanou.
- Já myslel, že... - Jdete nevhod.
Já tu byl první.
- Ale odjel jste. - Jenom jako.
- Já taky. - Kdo je to?
Pane Newmane!
Novinář z Postu, Geoffe.
Ale o tom už jsme mluvili.
Jak všichni víte, kde bydlím?
Co to máte?
Sušenky.
Ona donesla víno.
Perete se o mě.
Končím, nechci s tím nic mít.
- To ne. - Geoffe!
Věřte mi, my spolu nesoutěžíme. Že ne?
Chceme jenom úplný a pravdivý obrázek.
Co kdybyste si promluvil s oběma najednou?
Abychom vám dokázali, že nám jde pouze o...
otevřenost.
Mně to vadit nebude.
A Leoně taky ne, že ne?
Jasně.
To je všechno. Deset vteřin.
To stačí. Je jasné, že nelže.
Natočila to tajně pro kamarádku. Nevěřila jí, že s ním spí.
Ale měla výčitky, tak to nikdy nepoužila.
Problém je, že nechce, aby to viděl někdo další.
Pak potřebujeme jiný důkaz.
Říkala, že žena, co vedla ten kurz, vypadala naštvaně,
a West se prý zmínil, že s ní něco měl.
- Víš, jak se jmenuje? - Susannah Hillová.
Nemůžeme to otisknout, dokud si nebudeme naprosto jistí.
Tak jo, dobře.
Až to otiskneme, druhý den se přihlásí nejmíň deset dalších žen.
Pořádá ty kurzy dvacet let.
Uvědomujete si, že dává půlku příjmů na charitu?
Možná už víme proč.
Holly?
Máš ho na lince.
Pane Hassane?
Haló?
Zdravím. Holly Evansová z Heraldu. Rediguju článek Chrise Cartwrighta.
Mám tu pár věcí, se kterými bych potřebovala pomoct.
- Radši se zeptejte jeho. - Je zrovna v letadle.
Tak dobře.
Podle toho článku jste odjeli pátého, povečeřeli na ambasádě
a druhý den jste mluvili s oběťmi nedávného násilí.
Další den jste opět vyrazili, povečeřeli ve vesnici
a Chris se ten večer sešel s vůdci povstalecké frakce. To bylo sedmého.
- Ano, správně. - Byl jste celou dobu s ním?
Já ten článek nečetl.
Promiňte?
Já ten článek nečetl.
Tak jo.
- Pane Hassane, máte... - To byl náš itinerář, dobře?
Měla byste si promluvit s panem Cartwrightem.
Tak dobře.
Moc jste mi pomohl, děkuju.
- Nashle. - Na shledanou.
Ahoj.
Měly jsme pravdu.
Vážně?
Tak jo, dík.
Co je?
Další muž, Petere.
Další muž, ve kterém jsem se zklamala.
Tak co?
BYLI JSME SI BLÍZCÍ
Paráda.
Tak ahoj zítra.
- Ahoj. - Nazdar.
Máš se?
Jo. Jaký byl den?
Měl jsem frmol.
- Co ty? - Taky.
Udělal jsem páj. Je v troubě. Jako poděkování, žes mě tu nechala.
Ty vaříš?
Posaď se. Koupil jsem i víno.
Levné, ale když ho vypijeme dost, bude nám to jedno.
- Na tohle nejsem zvyklá. - To nejmenší, co můžu udělat.
Máte 23 nových zpráv.
- Takže Duncan Allen ti poslal iPad. - Jak to víš?
Jsem investigativní novinář. Na tyhle věci mám čich.
- Přečetl sis štítek. - To mi vysvětli.
Není co. Dvakrát týdně mi pošle dárek.
Začalo to deštníkem, pak drahé pero, pak víkendový relax a teď iPad.
- Proč? - Netuším.
Chce tě přetáhnout k nim? Musí vědět, že...
Všechno jsem poslala zpátky, tak mu to snad docvaklo.
- Promiňte. Jste... - Ano, James Edwards.
To je Holly Evansová, rediguje moje texty.
Pospěšte si. Mám dvacet minut.
Jindy se k běhání nedostanu. Pojďte.
Mluvili jsme s účastnicí vašeho výukového programu.
Řekla nám, že na ni West tlačil, aby se s ním vyspala.
Měla dojem, že to neudělal poprvé.
- Říkala, že vy... - Mluvíte o Rachel Gilmourové?
Minulý týden mi volala. Chtěla, ať s vámi mluvím.
- Prý to podpoří její příběh. - To ano. Když prokážeme vzorec v chování...
Platíte?
- Promiňte? - Zaplatíte mi, když budu mluvit?
Ne, my... ne, to nesmíme.
Takže něco za nic.
Susannah, je nám jasné, že o tom asi nechcete mluvit,
- ale chceme vám dát příležitost... - Nebylo to nic nezákonného.
Všem jim bylo osmnáct, devatenáct, někdy dvacet.
- Všem? - Vím, co se říká o moci a vlivu,
ale to je právě sexy, ne?
Mladé holce lichotí, když se líbí atraktivnímu zralému chlapovi.
Děje se to v jednom kuse.
Měla jste s ním vztah?
Mimo záznam. Neuvedete moje jméno.
- Pomohlo by nám, kdyby vaše výpověď... - Dobře. Mimo záznam.
Chodila jsem do těch kurzů o čtyři roky dřív než Rachel.
Na konci pořádali párty. Joshua tam byl taky.
Skončili jsme v hotelu.
Pomohl mi zaplatit vysokou a najít bydlení.
Později mě vzal do kurzů jako lektorku.
Celou tu dobu jste s ním měla vztah?
Vztahem bych to nenazvala,
ale brnknul mi, když byl ve městě.
Chápu.
Když se tam objevila Rachel, přestal se ke mně znát.
Skončil to, nechtěl...
přestal mi pomáhat.
Proč?
Prý už pro mě udělal dost.
A měl pravdu, udělal toho dost.
Výměnou za...
Naznačila jste, že spal i s jinými ženami z těch kurzů.
Mně o tom samozřejmě neřekl, ale každý to věděl.
Jde si za svým. Dostane, co chce.
Susannah, vážně nechcete vypovídat oficiálně?
Možná je víc žen, které se cítí zneužité.
Může v tom klidně pokračovat.
Mám kariéru...
renomé. Tohle rozhodně nepotřebuju.
Je to minulost.
Pro vás.
Když jsme spolu měli sex poprvé, byl něžný.
Ale pak už mu to bylo jedno.
Někdy mě držel tak pevně, že jsem měla modřiny.
Tohle chcete, ne? Podrobnosti.
S ním jsem pochopila jedno -
přežije ten nejsilnější.
Měli byste to zkusit.
Holly.
Takže máte jednoho člověka ochotného vypovídat oficiálně
a další anonymní zdroj, který nevypadá moc spolehlivě.
Až to otiskneme, přihlásí se další.
- Petere? - Jaké je šampaňské?
- Petere. - Já bych to otiskl.
Od toho tady jsme.
Abysme říkali mocným pravdu.
Je to výborný článek. Můžete na něj být pyšní.
Chceš rozvířit vlny? Jít do rizika?
Tohle je ta chvíle.
Otiskneme to.
Titulní strana. Doplňující články o jeho podnikání, rodině, minulosti.
Proberte to s právním oddělením. Musí to být naprosto čisté.
- Nesmí nás nic zaskočit. - Jo, jasně.
A ať se vám k tomu West vyjádří.
Co nejdřív. Výborně.
Dobrá práce. Musím končit.
- Užij si to. - Dík, to mám v plánu.
- Amino, ještě pracujete? - Já pracuji pořád.
Jsem rád, že jste si na nás našla čas.
Je milé, že jste to zorganizovali kvůli mé maličkosti.
- Jak to myslíte? - Vím, co touhle recepcí sledujete.
Děláme je taky, když se snažíme někoho získat do správní rady,
ale já v ní už jsem, takže tohle je kvůli něčemu jinému.
Co jsem přišla, všichni po mně chtějí, ať jim povím něco o sobě.
Co mě pohání.
A pak se Antony mezi řečí zmínil, jak se těší, až bude mít čas na cestování.
Myslela jsem, že mluví o dovolené, ale pak mi došlo, že se uvolní místo.
- Jste nesmírně vnímavá. - Je to moje práce.
- Zatím to není potvrzené. - Jsem spokojená tam, kde jsem.
Jistě, ale potřebujeme vás, abyste to tady trochu zpřístupnila.
Nové aktivity, vzdělávání, náš profil, ceny vstupenek...
dobře víte, že vás tu mají všichni rádi.
Nesmírně si vás váží.
O opeře nic nevím.
Možná kdysi, ale to už neplatí.
A jste člověk zvenčí.
Přesně to potřebujeme.
Pojďte, něco vám ukážu.
Páni!
Tohle by byla v podstatě vaše kancelář.
Budí to úžas.
A mělo by to být pro každého.
PODIVÍN Z WARWICKU V OBLEŽENÍ
Zachtělo se mu třetí titulky ve třech dnech. Tak se předveď. Co máš?
Ochomýtal se tam, ale nebyl kamarád, byl údržbář.
Každý týden si prý našel záminku, proč jít dovnitř.
Tak jo, pokračuj.
Už je jedním z nás.
- Co to znamená? - Že by ses měl začít bát.
Líbíš se mu.
Hezké šaty.
Nemáš co na práci?
- Tak co? - Zatím nic.
- Ani zdvořilostní reakce? Jak je to dlouho? - 4 hodiny a 33 minut.
- Co když se neozve? - Než spustíme tisk? On se ozve.
- A když ne? Otiskneme to? - Jistě. Příležitost dostal.
- Tak jo. - Fajn.
Čeká tam na vás Chris.
Tak jo.
Řekl, že mám hezké nohy.
Jo. Nech to na mně.
Získala jsem ji naprosto zaslouženě.
Já to nezpochybňuju.
Ale znala jsi půlku poroty. Možná to byl jazýček na vahách.
Na kariérním žebříčku jsi vyšplhala pěkných pár příček.
Našla sis své místečko.
Moje asistentka říkala, že se ti líbí její nohy.
Jsem jiná generace.
To říkáš vždycky, když uděláš nějakou botu?
Vždycky.
Neboj. Až tady skončíme, omluvím se jí.
- Radši to nech být. - Tak co bys ráda?
Ve čtvrtek večer jsi nám volal. Víš o tom?
- Slyšeli jsme tě chrápat. - Asi jsem si dal skleničku.
Jenomže podle tvého článku a podle toho, co říká tvůj prostředník,
jsi měl mít schůzku s povstalci.
Dělal jsi s nimi rozhovor v době, kdy jsi prokazatelně spal.
Asi jsem si popletl datum. Nejspíš to bylo jiný večer.
Ne. Prošli jsme tvůj rozpis. Ptali jsme se lidí kolem tebe.
Všechny ostatní večery jsi něco měl.
Chrisi, sešel ses s těmi povstalci?
Uskutečnil se ten rozhovor?
Dělám novináře 35 let.
- Já vím. - Naším denním chlebem je říkat pravdu,
vyprávět příběhy.
My rozhodujeme, co v článku zdůrazníme,
co do něj dáme, co vynecháme,
s jediným cílem - prokázat zamýšlený závěr
nejen kouzlením s fakty,
- ale i s jejich vyzněním. - Počkej...
Všechno, co v tom článku cituju, mám od někoho, s kým jsem mluvil.
Proboha, Chrisi!
Takhle je ten článek lepší.
Má větší váhu, když se to všechno stalo najednou.
- Ale není to pravda! - V jádru to pravdivé je.
Důvěryhodnost je to jediné, co nám zbylo.
Fámy a názory si lidi můžou přečíst všude.
Důvěryhodnost je to nejdůležitější. Rozhodně.
Amino, moje články změnily svět.
Podnítily revoluci, jsou hojně čtené a velmi oblíbené,
nemluvě o tom, že i já jsem získal pár cen.
Takže ať dělám cokoli a ať to dělám jakkoli,
má to skutečný dopad!
Takže to nebylo poprvé?
To netvrdím.
35 let, a všechno, cos napsal, může být...
budeme je muset všechny projít.
- Každý článek, na kterém ses podílel! - Ne!
- Až se to rozkřikne... - Nemusí se to rozkřiknout. - Musí!
A až se to rozkřikne, všichni se začnou vyptávat
a my musíme znát fakta, vědět přesně, o čem všem jsi lhal!
Nebyly to lži, Amino.
Nikdy jsem neměnil podstatu.
Ale někdy do sebe všechno nezapadne.
Ne.
Fajn.
Tak mě nech prostě odejít.
Nešťourej se v tom a já v tichosti odejdu.
Jako studentka jsem četla tvoje články.
Když jsem sem nastoupila jako šéfredaktorka, jednotliví novináři pro mě byli...
naším hlasem, naším srdcem, naší veřejnou tváří.
Tys měl být naším svědomím.
V sázce je pověst celých novin.
No tak už nebudu pracovat.
Jiná generace.
Jo.
Vaříme z vody.
Víme, že je podivín,
víme, že má rád zbraně, ale nemáme proti němu žádný důkaz.
Z toho nic nebude.
- Je v obležení novinářů. - Tím hůř, je to o nás.
Lidi z toho kempu tvrdí, že nabízel pomoc každému.
Hlavně rodinám s malými dětmi.
- Nazval ho někdo pedofilem? - Promiňte?
Padlo někdy slovo pedofil?
Ne.
Kdyby jo, pak by to bylo přesně to pravé na titulní stranu.
Dalo by to tomu článku grády.
"Pedofilní úchyl loví ve svém okolí."
Ale jestli to tvůj zdroj neřekl...
Volá premiér. Prý je to naléhavé.
- Vidíte, jak jsem důležitý? - Můžu jim znovu zavolat.
- Těm lidem z kempu. Jestli třeba... - Jo. Zkus, co ti řeknou.
Je to pravda?
Rozešel se s manželkou?
Máš něco udělat.
A hodiny tikají. Slyšíš?
- Matthewe, co pro vás můžu udělat? - Duncane, poslyšte, já...
Jane na mě tlačí.
Dětem se to dneska nelíbilo. Nechtějí, aby ty fotky byly v novinách.
Ve škole je prý šikanují.
Nevěděli jsme o tom, ale teď to přiznaly,
a jestli bude každý vědět, jak vypadají...
- Víte, kam ty fotky poputují? - Řekněte, že do koše.
Ne, na titulní stranu. Jsou ohromné!
Za deset minut to spouštíme.
- Spouštíme rotačky, takže... - Duncane, poslyšte...
Už se vám někdy stalo, že nereagovali?
Ne.
Možná si dává do pořádku rodinný život.
Ví, že se nemůže bránit, tak se chce nachystat.
Možná.
Nic jsme nezanedbali. Viděli jsme to video, máme výpověď druhého svědka.
Přesně tak.
Nemůže to popřít.
- Ostatní strany jsou hotové? - Jo.
Dobře.
Jo. Díky. Nashle.
- Mám to! - Jo? - Jo. Řekla to.
"Říkáte si, jestli náhodou není pedofil."
Jo!
Čekáme pět minut, ani o vteřinu déle.
- Premiér zůstává? - Děláš si legraci? Jasně že jo.
Chci mít slovo "pedofil" hned vedle jeho obličeje.
Půjdou na dračku.
Pošli to.
Charlie? Za chvíli to tam máš.
A je to.
Bezva.
- Co zajít na skleničku? - Jo.
- Tak jo. - Amino?
- Jo? - Zvu vás.
- Ty jdeš taky? - Já vím. Vzácná chvíle svobody.
Peter se odvázal!
Jdeme na to.
Tak jo.
SKANDÁL JOSHUY WESTA
- Už přišla nějaká reakce? - Ne.
No tak jo. Je to hotové.
Na zdraví.
Na zdraví, lidi.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví. Dobrá práce.
- Moje jediná rvačka v životě. - Jo?
Zrovna mě praštil a já se dál pokouším o rozhovor.
- Z nosu mi crčí krev... - Panebože.
...ležím na podlaze, nebráním se,
jenom furt opakuju, "Neodpověděl jste mi na otázku."
A pokaždé když to řeknu, prásk!
Dá mi další ránu.
Nakonec jsem z něj tu odpověď dostal.
Nastartovalo to moji kariéru.
Petere, odcházejí.
Ahoj zítra! Mějte se!
- Dobrá práce! - Miluju vás!
- A co ty? - Půjdu na vlak.
- Co? Je půl dvanácté, už žádný nejede. - Ne, je půl jedenácté.
- Je půl dvanácté. - Jo.
Přespi u mě.
- To nejde. - Proč?
Velmi neprofesionální.
Jenom kdyby k něčemu došlo.
- A k ničemu nedojde, že ne? - To doufám.
Jsi ženatý, máš děti a ani se mi nelíbíš.
- Tak jo. - Fajn. No tak pojď.
Třeba budeš mít štěstí a pustím ti operu.
Ježíši.
- Ježíšikriste. - Tak pojď!
Já s tebou chtěl být úplně sám
a o počasí mluvit,
ale tradici, co zračí dítě ve tvojí tváři,
tu nedokážu přejít.
Jak udržet si odstup, na to svůj systém máš
a jemnou přesvědčivost,
nepřestávám žasnout, tak moc mě ovládáš?
Jen ztrácím tu čas,
já teď, teď, teď ztrácím tu čas.
Stačí chvilka a hned zahořím,
nevím ani sám jak, lítám v tom až po uši,
stačí chvilka a hned zahořím,
srdce mi neber, srdce mi nelam,
ne, ne, nezahazuj ho.
Nezahazuj ho,
nezahazuj ho.
Oheň jsem rozdmýchal, teď koukám do něj,
myslím na budoucnost... SOUSED "PEDOFIL"?
...minulost mě svírá, jak dlouho ještě snášet to mám,
ne, ne, to nemáš žádné cíle?
Bráchové a máma dýchávali kyslík... STÝSKÁ SE MI, TATI
...snili, že budu doktor,
fakt nevím, jak být chlap, když zbraň v ruce mám,
cítím se tak...
stačí chvilka a hned zahořím...
Do háje.
To ne.
- Kruci, promiň. Bylo něco? - Bylo. - Jasně.
- Thomasi. - Už ti to řekli?
- Já to nechápu. Je to venku. - Zatím ne. Ozvali se Westovi právníci.
Chtějí soudní zákaz. Prý jsme narušili jeho soukromí.
- Noviny už jsou venku. - Ne, kamióny zastavili. Čekají.
- Když musíme za soudcem, co děláme tady? - Je to naléhavé, řeší to soudce ve službě.
David Walter. Bydlí v čísle 35.
A protože je noc, nařídil, ať přijedeme za ním.
- Říkalas 107. - Jo, no...
Dobré ráno.
Dovolíte?
Pojďte dál.
Najděte si nějakou židli.
Jedna strana sem, druhá sem.
Mí kolegové tohle dělávají většinou doma, ale...
děti spí a...
jelikož jsem ve farním staršovstvu, využiji toho.
A člověk nikdy neví...
třeba nám to poskytne potřebný nadhled.
- Čaj? - Ne, díky.
Tak tedy, četl jsem váš návrh,
hrubé obrysy chápu,
ale poslechnu si argumenty. Vy zastupujete pana Westa?
Správně, Vaše Ctihodnosti.
- Těžké uhodnout. - Anya Fylesová. Zastupuji Joshuu Westa.
Jak jistě víte, na tuto oblast nejsem odborník...
tudíž jediné, co mi přísluší, je rozhodnout,
zdali existuje důvodný předpoklad, že bude vydán dlouhodobý soudní zákaz.
Pokud ano, vydám dnes večer předběžný soudní zákaz.
Vaše Ctihodnosti, než budeme pokračovat, rádi bychom uvedli do záznamu,
že Herald již utratil za tisk a distribuci tohoto vydání stovky tisíc liber.
Na vytištění jiné titulní strany je příliš pozdě.
Pana Westa jsme uvědomili v jednu hodinu dnes odpoledne
a on se rozhodl reagovat teprve v těchto časných ranních hodinách.
Pokud bude toto vydání zastaveno, utrpíme obrovskou finanční ztrátu.
Můj klient je připraven ztrátu uhradit, nebude-li soudní zákaz udělen.
Pan West je připraven zaplatit skartaci veškerých výtisků?
A odškodnění za zmařené prodeje a poškozenou pověst?
- Pokud případ prohrajeme, pak ano. - Budou to minimálně 2 milióny.
Žádný problém.
- Online to zatím není? - Ne.
- Už mělo být, ale pozastavili jsme to. - Dobře.
Tak tedy poslouchám.
Kamióny čekají.
Náš klient nikdy nevyužíval svého manželství ani rodiny
k propagaci svých výrobků a služeb.
Obě ženy zmíněné v článku byly plnoleté.
Nic nenasvědčuje tomu, že někdy došlo k nezákonným sexuálním aktivitám.
Zveřejnění toho článku by mělo zničující důsledky
pro jeho děti a manželství.
A co je zásadní - neexistuje na tom žádný veřejný zájem.
- Jistě že existuje! - Ale nepopírá, že je to pravda?
Na tom svou žádost o soudní zákaz nezakládá.
Vy jste kdo?
Holly Evansová, zástupkyně šéfredaktora Heraldu.
To já jsem ten článek napsala a redigovala.
Ano?
Veřejný zájem je zřejmý.
Obě ženy byly manipulovány na kurzech,
které byly určeny mladým a organizoval je pan West.
Z titulu svého postavení měl výhradní moc je ovlivňovat.
- Nikdo je nenutil. - Co to děláte?
- Vaše Ctihodnosti? - To má být křížový výslech?
Připadá vám, že jste v soudní síni?
Tak buďte zticha, nebo si půjdete sednout do kuchyně.
Pokračujte.
Ten program byl určený mladým - osmnáctiletým, devatenáctiletým.
Pan West byl starší. Ty ženy k němu vzhlížely, důvěřovaly mu.
Pane Waltersi, řekly nám, že to pan West rozhodně neudělal poprvé.
Když to otiskneme, přihlásí se další ženy.
Pan West se rozhodl, že bude mladým lidem rádcem v podnikání.
Pokud tím sledoval i něco jiného, pak je ve veřejném zájmu o tom informovat.
- Vy jste Amina... - ...Chauduryová. Ano.
Viděl jsem vás v televizi.
Vaše pověst vás předchází.
- Už to nějaký čas děláte. - Šéfredaktorkou jsem deset let.
Nikdy bych nedovolila otisknout článek bez zřejmého a oprávněného důvodu.
Už se někdy stalo, že by z podobného důvodu skončilo hotové vydání ve stoupě?
Existují jasně dané postupy. Řídili jsme se jimi do puntíku.
Pokud vydáte předběžný soudní zákaz, zítra nebudou žádné noviny.
A ne... ještě nikdy se to nestalo.
Teď se to může stát jenom proto, že na to má.
Nedramatizujte to.
Pokud vynecháte tenhle článek, digitálního vydání, aplikace,
ani webových stránek se to vůbec nedotkne.
- Podstatou naší práce jsou tištěné noviny. - I když je nikdo nečte?
Ale za pár dní proběhne slyšení, a pokud prohraje,
- můžete to otisknout pak, ne? - Má mnohem větší zdroje.
Do dvou dnů si najme ty nejlepší právníky.
Thomas je dobrý, ale máme jenom jeho.
Nemáte moc velkou důvěru v soudce. Myslíte si, že to nezohlední?
Jak jsem řekla, tuhle práci dělám už dlouho.
- Kolik dětí má pan West? - Tři.
- Jak staré? - Osm, dvanáct, patnáct.
Máte nějaký důkaz, že těch žen bylo víc?
Z jejich výpovědí je zřejmé, že v tom byl zběhlý.
Máte nějaký důkaz?
- Jakmile to otiskneme, přihlásí se další... - Ne.
V tuto chvíli nemáme.
Vy jste dobrý člověk, viďte, paní Chauduryová?
- Chcete se zachovat správně. - Ano.
Věříte v pravdu, zákon a pořádek.
To my všichni.
V mravnost.
Ano.
Dobře.
To se mi líbí.
Ale je mi líto, ten předběžný zákaz vydám.
Stáhněte ty kamióny, skartujte noviny, zastavte další tisk.
Zveřejněním článku online nebo upozorněním na tento soudní zákaz porušíte zákon.
Tento případ musí být nejprve projednán před příslušným soudem.
- Vy to nechápete... - Vaše Ctihodnosti... - Ty židle vraťte na místo. Děkuji.
Měli bychom udělat, co říká.
- Stáhnout ty kamióny. - To je...
Amino?
Deset minut.
Co je?
SEXUÁLNÍ PREDÁTOR
Jak to? Jak se to...
- Tys jí zaplatil. Susannah Hillové. - Na tom není nic nezákonného.
Nedal jsi Westovi možnost vyjádřit se.
Někdy nechceš svou kořist varovat. Na tom taky není nic nezákonného.
Je to proti všem zásadám novinářské etiky!
Viděla jsem první vydání. Měl jsi tam něco jiného.
Jo. Rozmysleli jsme si to.
V čem je problém? Jsi nějaká naštvaná.
- Ty víš, co se v noci stalo. - Vážně?
Jasně že to víš! Nic ti neunikne! Ukradl jsi nám to!
Vy jste dělali na něčem podobném?
Vystavil vám stopku?
No jasně.
U někoho tak mocného s tím musíš prostě ven.
Jak ses k tomu dostal přesně v tu samou chvíli co my?
Asi něco ve vzduchu.
Kecy! To je...
budu muset dát výpověď.
Možná.
Ale určitě si najdeš něco jiného.
Neozvali se ti z Opery?
Řekl jsem jim, že máš zaječí úmysly.
Tos byl ty?
Jo. Myslel jsem, že ti prokazuju laskavost.
Co je?
Snad ses nenaštvala i kvůli tomuhle?
Krucinál!
Můžu za to já. Že se k tomu dostali.
Můj nový spolubydlící dělá v Postu. Ukradl mi to.
Jasně.
A Duncan Allen se rozhodl to zveřejnit.
Ty za nic nemůžeš. To oni.
- Nedávej tu výpověď. - Nevyjdou noviny, Holly. Chápeš to?
- Budeme se bránit. - Jsem šéfredaktorka.
Mým jediným úkolem je postarat se, aby noviny vycházely každý den,
a poprvé, kam moje paměť sahá, se to nestane.
Nemůžeš tady jenom tak stát.
Fajn.
HERALD DNES NEVYJDE
Pokračování příště...
www.Titulky.com