Je fajn tě zase vidět.
Bála jsem se, že to zrušíš.
- Dobrý. Máme rezervaci na dvoulůžkový pokoj. - Vaše jméno?
- Emilie Thompsonová. - Ines Thompsonová.
- Tak... Dejte mi vědět, když budete něco potřebovat. - Díky.
- To je ale místo. - Chtěla jsem, aby nás to trochu poléčilo.
Je to super.
Jo. Je fajn, vypadnout z New Yorku.
Ráno jsem četla nějakou recenzi o tvé nové výstavě.
To je fajn...
Přišlo mi, že jsou ubozí. Jsem si jistá, že jsi na tom makala.
Obvykle tě mají rádi.
Jak kdy.
Lidé nemají rádi mou práci, ale alespoň něco pociťují.
Je to velmi nóbl.
Dostala jsem za byt víc, než jsem čekala.
- Ty´s prodala byt? - Jo. Odstěhovala jsem se minulý týden.
Pokud se dostanu zpátky na studia, studentský pokoj bude stačit.
Dámy, objednáte si?
Hmm...
Dám si humra a šampaňské.
To samé.
Našla jsem tohle.
Podívej!
- Co to je ? - Mámin prstýnek.
Našla jsem ho, když jsem se probírala svýma věcma, myslela jsem, že bys ho možná chtěla ?
Ne, nech si ho.
Na zdraví.
Jsem tak ráda, že´s přijela. Je bezva, že sis našla čas.
Samozřejmě.
- Dovolíte? - Ano? - Prosím...
Chtěla by si některá z krásných dam zatančit ?
- Ano. - Ne.
- Proč ne.
Emilie.
Tak... povídej mi o sobě, Emilie.
O čem mám mluvit?
Jsem nula. Sama. Nedůležitá.
Plná nesplněných snů.
A teď zrovna jsem se sestrou na prázdninách.
A teď, když se její kariéra rozjíždí, konečně souhlasila, že se uvidíme.
Nemám čas lhát.
A proč jako?
Jen si se mnou zatanči...
Máš jemné ruce.
Ráda bych byla s tebou v posteli, ale...
Bohužel se bojím, že to není možné.
Dobrou noc.
- Emilie? - Co se ti stalo? Je všechno v pořádku?
Co se děje? Co... Jdi někam ...
Asi jsem neměla pít to šampaňské.
Jen se mi toho moc honí hlavou.
Jen si potřebuju odpočinout.
Na místě kam jedeme, nám bude moc fajn.
Tak tiché.
Tak mírumilovné.
Bude to perfektní.
Prostě super.
- Podívej! - Ach!
To je tak úžasné!
- No tak. - Ne. Kdepak. Emilie?
- Řekni ! Řekni!
Kam jedeme?
Jedeme na nejkrásnější místo na světě.
Ano, to už jsi říkala. No tak.
Je to, je to ....velmi zvláštní.
Mám otázku, můžu si tam dát masáž?
- Samozřejmě, madam. Kolikrát budete chtít. - Ach! Prima!
Pak budu šťastná.
Haló? Ahoj!
Haló, slyšíš mě?
No, já...
Viděla jsem fotku z tiskovky co´s použila a...
Je to ta, co´s vybrala.
No, chci abys vybrala jinou.
Jinou, kde se nesměju.
Haló?
Míjíme hranici.
Myslela jsem, že jsem ti o tom říkala? Neboj. Už to není daleko.
Tady to je.
Neměli by tu mít něco jako tabuli nebo tak něco?
Asi to tu chtějí držet v anonymitě, jak to jenom jde.
No docela se jim to daří.
- Vy musíte být Emilie. - Ano.
A vy musíte být její sestra?
- A vy? - Já jsem Marina. Já jsem Emilina osobní asistentka.
Jsem tak ráda, že jste dorazili. Většina našich hostů dává přednost helikoptéře.
Je to trochu pěšky, ale jestli se cítíte unavené, pomůžeme vám.
Jdeme tudy?
Není to daleko. Zvládnete to.
A jsme tu.
- Je to jak jste si to představovala? - Ještě lepší.
Sem většina hostů ráda jezdí když jsou sami
nebo se svými partnery nebo přáteli.
Prostě se tu posadí, zahrajou si šachy a jsou potichu.
Nejdříve se musíte přihlásit. Recepce je tudy.
Dejte mi vědět, když budete něco potřebovat.
Halo? Ahoj! Vítejte.
Prosím, pojďte dál.
Ahoj. Aaron.
- A vy musíte být Emilie. - Ano.
Prosím, posaďte se.
Tak, nejdříve co je třeba. Pasy prosím.
Děkuji.
Tady je.
Máme tady lékařské potvrzení, dokumenty od právníka a doklady o platbě.
Všechno se zdá být v pořádku. Děkuji.
Jsem si jistý, že víte jak to tu funguje -
- ale ze zákona to všechno s váma musím projít osobně -
než budeme pokračovat.
Na rozdíl od jiných organizací, nabízíme našim hostům služby vytvořené přímo pro každého dle jeho osoby.
Svoboda volby je náš maximální zájem, a poskytnout zvolený výběr je naším cílem.
Je tu výběr aktivit, které si můžete vybrat, seznam najdete u předního vchodu.
Snažíme se hosty ubytovat podle jejich osobních tužeb a přání -
- tak aby jejich poslední dny byly pohodlné a naplněné jak je to jen možné.
Emilie. Vybrala byste si další postup -
- váš odchod se uskuteční během šesti dnů.
Každému odchodu předchází zvonek.
Jednotlivec se odebere do chatky pro odchod a je mu nabídnut nápoj se silnými sedativy -
- to ho uvede do spánku.
Co tím myslíte?
Výběr nápoje je ponechán zcela na jednotlivci.
Za týden, je tělo převezeno na adresu kterou jste poskytli..
Fotografování není dovoleno.
Máte nějaké otázky?
Kde jsou moje zavazadla?
- Nevím. - Tedy, můžete jít a sehnat někoho s mými zavazadly?
Snaž se uklidnit. Já v pohodě nejsem.
Vaše zavazadla jsou již ve vašem pokoji.
- Vezmu vás tam. - Co děláte?
- To je v pořádku - Co to ...
Můžete se mě kurva nedotýkat!
Nemusíš dělat nic. Jen musíš zůstat se mnou.
Co znamená že nejsi v pohodě?
O čem to mluvíš?
Dám si sprchu. Můžeme si promluvit až se uklidníš.
Nechystám se uklidnit! Chci abys mi řekla, co se děje!
Chci se prostě vykoupat!
Diagnostikovali mě před třemi lety.
Podstoupila jsem chemoterapii, ale nezabrala.
Je to všude.
Už mi moc nezbývá.
Proč jsi mi to neřekla?
Nechtěla jsem tě děsit.
Nechtěla jsem ti dát důvod nepřijet.
Měla jsem právo to vědět.
Opravdu?
To si nemyslím.
Snažila jsem se.
Snažila jsem se ti zavolat.
Ale ty´s to nezvedala.
Čekala jsem, ale ty jsi nikdy nezavolala zpět.
Pak ses ozvala e-mailem, že toho máš moc.
A pak...
Nevím.
Čas šel dál a ...
mě docházela slova.
A tohle místo?
Takhle chci odejít.
Emilie?
Cereálie Sugar Puffs?
Ano, vždycky jsme je měly, když jsme byly malé. Vzpomínáš si?
Ne.
Máminy borůvkové koláče.
Poslala jsem jim recept.
Super.
Omlouvám se, pokud se ti zdá, že tě nerespektuju -
- ale fakt si myslím, že bychom odtud měly vypadnout.
Potřebuješ řádnou péči.
Pokud odjedeš, já to dotáhnu do konce.
Dej si koláčky. Jsou dobré.
božínku...
Dobré ráno.
- Spala jste dobře? - Ano.
A snídaně byla báječná. Všechno co jsem chtěla.
Ach, to ráda slyším!
A Ines, jak vy se dneska máte?
Dobře.
- No myslela jsem že... - Dovolte, hmm...
Co provádíte s těmi lidmi?
- Pomáháme jim. - Opravdu?
Nemůžeme zachránit jejich životy, ale jejich poslední dny jsou důležité.
A tak lidé mohou odejít tak jak chtějí.
Mají tu volnost.
Není tu svět co by je soudil.
Emilie, co byste ráda dneska dělala?
Doufala jsem, že si my tři sedneme a popovídáme si.
Samozřejmě.
- Pojďte za mnou. - Emilie...
Žádnou hudbu, díky.
Tedy... Emilie?
Je něco, o čem jsem chtěla mluvit, hmm...
Napsala jsem si to.
Nikdy jsem nebyla schopná řídit své pocity.
Vždycky všechno padlo přímo na mě.
Moje sestra, na druhé straně -
- vždycky měla ve všem zcela jasno.
Dokázala řídit své emoce nahoru a dolů, aby cítila co chtěla cítit -
- a kdy to chtěla cítit.
Všechno to začalo, když otec odešel za jinou ženou.
Bylo mi devět a sestře sedm.
Máma to nikdy nerozchodila.
Zůstala jsem s ní, snažila jsem se, aby ji to nepohltilo.
- ale nebylo jak...
Před pěti lety se oběsila v lese.
Prostě toho nech.
Co děláš?
Co by na to řekla?
Včera jsi mi řekla, že umíráš, a teď chceš, abych seděla tady na tomhle místě -
- před touhle ženou, a mluvila o našem dětství. To je to, co chceš?
Nikdy jsi o tom nechtěla mluvit.
Nepotřebuju to poslouchat.
Takhle se to nedělá.
Tyhle kouzelné zvony smrti.
Nemyslím si, že to je dovoleno.
Je to osobní. Pro inspiraci.
Tedy jste mimo pravidla, že?
Umění je mimo pravidla.
Nemám odpor k pravidlům.
Jde jen o to, že jsem nikdy nenašel žádné dostatečně vhodné k následování.
- Rozumím všemu. - Hmm..
Ale pořád musím ve všem hledat význam.
Mohu si vás vyfotit?
To je v pořádku.
Mám nádor na mozku ve třetím konečném stadiu.
- A co vy? Nevypadáte nemocně. - Jsem tu se sestrou.
Je taky umělecky zaměřena?
Ne.
To jen já.
Drží mě to pohromadě.
Nerozumím tomuhle místu.
Lidé se snaží zabývat myšlenkou, že existuje nějaký význam.
Něco čemu by měli porozumět než zemřou.
Není čemu rozumět.
Prostě umřete.
Odmítají připustit, že jejich životy jsou zcela bez významu.
Hlavně ženy.
Říkám si, proč by se měl život stát náhle důležitým, jen proto, že se chystáte umřít ?
Lidé sem přijedou a odejdou.
Je to patetické.
Tak jaká je alternativa ?
Pokračovat s bezvýslednou lékařskou péčí ?
Další utrpení a za ještě vyšší účty ?
To si nemyslím ...
Díkybohu, místa jako tohle dovolují těm z nás, kteří si to mohou dovolit -
- zaplatit za příjemnou smrt.
V závěru jsme všichni patetičtí.
To je docela umělecké, nemyslíte ?
Ano, být sama s nocí
sama se sebou
s plamenem svíčky, který mi nahlíží do očí...
záhadný a tichý
sama s osikou
mám ráda ty záchvěvy a šepoty,
sama s kyticí květin která ční z temnoty
a poslouchat něco co jsem měla na jazyku
ale nikdy to neřekla...
něco, co nechci odhalit, i když bych měla.
Omlouvám se.
A plamen stoupá
jako kytice květin
které jsou blíže
a blíže ke světlu
v duze mihotajících se bodů
Osika se chvěje a hraje, a večer se rozvíjí do své podstaty.
Udělám co budu moci.
Všechno co bylo nepopsatelné
a vzdálené
a nepopsatelné
a blízké.
Myslím na tu jedinou věc která usmiřuje
jedinou co je skutečná
co je všem podobná...
Snažím se myslet na věci, které byly v mém životě krásné.
Co třeba?
Prostě drobné,
každodenní věci, opravdu.
Východy slunce.
Když je v zimě chladno a ty přijdeš do tepla.
Nežné věci.
Nikdy jsem si moc neužila sexu.
- Ne? - Ne.
Možná jsem se jen bála.
Myslím, že jsem se celý život něčeho bála.
Čeho?
Pojď.
Řekni mi o nejlepším sexu co jsi kdy měla.
Ach, já nevím... Hmm...
No bylo to tehdy v Madridu.
Bylo to po večeři s umělcem v galerii, po výstavě.
Tys měla sex s umělcem v galerii? - Ne, ten to nebyl.
To byl jeho syn.
A ten syn měl velmi roztomilou přítelkyni.
Pokračuj.
Pokračovat? Co chceš, abych řekla?
Detaily. Chci detaily.
Zavezli mě do mého hotelu -
- a myslím, že jsem dost pila -
- a nakonec.. Nevím co bylo...
no, jen se mě zeptali, jestli mě mohou doprovodit do pokoje, opravdu...
- Doprovodili? - Ano.
Líbilo se ti to?
Ano.
Pokračuj. Chci to vědět.
Opravdu, co chceš abych řekla?
Detaily? Detaily, chceš abych říkala jak mi rozepla blůzu a jak mi líbala prsa?
Ano, povídej! Chci vědět všechno.
Proč?
Protože mi to dlužíš.
Šli jsme do mého pokoje.
Vzala mě za ruku...
a položila na postel.
A pak mi dala kalhotky stranou a nechala svůj jazyk vklouznout dovnitř.
Rozepla mu kalhoty a šla přes pokoj k posteli...
a já se otočila a nazvedla jí sukni...
a lízala její nádhernou, báječnou číču...
zatímco její přítel do mě vnikl zezadu.
Ach můj Bože !!!
- Spokojena? - Kdy to bylo?
Nevím.
V létě, čtyři, pět roků zpátky.
V srpnu, před pěti lety.
Jak dlouho jsi vzhůru?
- Kávu? - Ano, prosím.
Co děláš?
Dokážeš si představit kolik se toho musí zařídit na pohřeb?
- Můj nebudeš zařizovat, že ne ? - Emilie
Prostě si pronajmeš nějakou agenturu a ta to všechno zařídí.
Ne...
A zatímco já jsem pochovávala matku sama -
- ty´s byla v Madridu a měla nejlepší sex v životě.
Jen si nedokážu představit co se honí hlavou někomu když se neobjeví na pohřbu vlastní matky.
Snad to bylo v té chvíli konstruktivní.
Už byla mrtvá.
Nestáváš se automaticky lepším člověkem jen proto, že jsi prožila život v slzách.
Co to je kurva!!
Nechte toho! Nechte toho!
Co to je? Co se děje?
- Nemůžu dýchat. - Ano, můžete, můžete. ŠŠŠŠŠ...
Lehce ... lehce
Nechci to takhle vnímat!
Nechci být někým kdo to takhle vnímá!
Emilie, můžete to udělat. Vy víte, že můžete. Nebojte se. No tak.
No tak, můžete. No tak. Pojďte, půjdeme na klidné místo.
Není to na mluvení, když jste v tomhle stavu, musíte se uklidnit.
- Chci vědět proč. - Co?
- Proč mě nerespektuješ? - Jsme tady...
A ty se mnou zacházíš jako s hovnem!
Nechala jsi mě, abych se postarala o matku.
V nemocnici i mimo ní jsem se ji snažila udržet naživu.
Čekala jsem že zavoláš. Ptala se po tobě, víš to ?
Ne.
A já jsem lhala. Různé lži po celou tu dobu...
"Je zavalena prací. Ano, volala včera ale má zlomenou nohu."
Prostě jsem ji nemohla říct, že je ti po nás uplný hovno.
Ty víš, že nemůžu být zodpovědná za tvoje štěstí!
Prostě to takhle nefunguje! Život tak nefunguje.
Nejsi člověk. Přemýšlíš jako stroj.
Nedostaneš v nebi žádné body navíc, jen proto, že obcházet city je pro tebe tak zatraceně smutné!
Možná to není svět, ve kterém chceš žít, ale tak to je.
To je realita. Tak to je. Je to jako dospívání. Někdy se musí věci uzavřít, abys přežila.
O tom to celé je.
Ty a tvoje zkurvené přežívání.
Posuňte to.. Posuňte to... Stačí. Odstraňte všechny reference o této ženě.
Naprosto šílené. Teď...
Dolů, sem, hele, všichni ti chudáci. Můžeme se do toho dostat?
Mohu...?
Ano. Teď, můžeme se podívat jako že jsem uprchlík?
Co děláte?
Umí o tobě vylepšit věci na netu.
Takže pokud tě někdo googlí za posledních pár let
budeš se zdát mnohem lepším člověkem než jakým opravdu jsi...
Emilie?
Hele. Je mi to líto.
Vygoogli Ines Thompsonová.
- Co děláš? - Ines Thompsonová...
Je tu několik fotek, pár recenzí,
Chtěla jsi abych změnila něco specifického?
Pojďme na to. Víš jak to uchopit.
Počkej... Počkej!
Chápu, že si teď asi zrovna procházíš peklem.
Nemáš žádný zkurvený nápad!!
Byla jsem moc daleko.
Dala byste si drink?
Vaše sestra je vyděšená.
Byla jsem naivní ji přivézt sem.
Nejste naivní, Emilie. Jste přemýšlivá, milá a inteligentní.
A vy děláte všechno co můžete.
Tady to je.
Proč jste tady?
Přijela jsem s manželem před dvěma lety.
- A kde teď je? - Opustil to tu.
A vy tu od té doby jste?
Nenašla jsem důvod se vrátit.
Zastavte. Ne.
Emilie? Řekni mi. Řekni.
Kam jedeme?
Jedeme na nejkrásnější místo na světě.
Ach, to už jsi říkala, pokračuj.
Je to, je to velmi zvláštní.
Promiňte, ale...
- Kdy odlétá vrtulník? - Zítra ráno.
Je tam místo ještě pro jednu osobu?
Tady to je.
Vemte si pití.
- Co se děje? - To je můj večírek na rozloučenou.
Zaplatil jsem jim tolik aby nemohli odmítnout.
Nekaž tu zábavu! Uvolni se!
Jsi na nejlepší cestě učinit toho starého muže šťastného! To je pravda!
Užijte si sami sebe. Starejte se jen o sebe.
Super... Ohňostroj!!!
Na zdraví.
Oh !!
Oh! Podívej na to...
Chtěl bych s tebou spát.
Co?
Promiň... Nic.
Neznáš mě.
Vadí to?
Vypadám směšně. Mám všude jizvy.
Můj pták nefunguje.
A tak nemůžu...
šoustat.
Já nevím...
Ale když jsem tě tu uviděl...
Byla jsi tak nádherná.
Zasrané peklo.
Je to jako se vším. Vykecám všechno o čem přemýšlím... omlouvám se.
Dobře.
Nechtěl jsem se ti jakkoliv vnucovat.
Tak... Ještě hudbu!!
Pokračujte, zahrejte moji oblíbenou, tu co mám rád. Za to vás platím, no tak.
Ach, ano, dost. To stačí. Dost, dost, dost, dost...
Jen se bavte o bičování mrtvého koně....
To nevadí.
Chci abys mě hýčkal.
Prostě mi ho vykuř... zblajzni ten zkurvený makarón
Hýčkej mě! Za to tě platím. Dej mi trochu slasti ty zkurvený kokote!
Jsi jenom ... zasraný amatér!
ach....kristepane !
Dobře, dobře, dobře.
Ach Bože...
Ano.
Jsem připraven.
To ho takhle necháte odejít?
Naší prací je dovolit mu udělat vlastní rozhodnutí.
Je volný.
Byl jsem, no...
profesionální fotbalista.
...stoupající na vrchol.
Mohl jsem být kurevsky dobrý.
Co se stalo?
Havárka v autě.
To je všechno?
Možná to pro tebe moc neznamená.
- Ale pro mě... - Ale ty jsi jinak zdravý.
Ty nejsi nemocný.
Máš jen ty nohy?
Celý můj život se vytratil když jsem o ně přišel.
Všechno co jsem měl.
Ale zbytek tvého těla...
Nenávidím ho.
Je to zkurvená...
nehybnost...
Nevím, co s tím.
Hnusí se mi to.
Jak to můžeš říct?
Víc nemůžu dělat.
Vidím.
Pojedeme někam?
Jen ty a já.
Než odjedu.
Takže...
Co budeš dělat, až se dostaneš domů?
- Nevím. - Samozřejmě že víš.
Řekni.
Co budeš dělat příští týden?
Objednala jsem ...
nějaké nové...
příčky do mého studia.
Ale nevím jestli projdou zadními dveřmi.
Co ještě?
Spát. Spát. Možná...
Chystám se...
začít... hledat můj další.. projekt
po těch recenzích...
Něco nového.
Myslím, že bude...
prostě hodně práce.
Vždycky jsi mě opouštěla! Vždycky jsi mě opouštěla!
Emilie?
Omlouvám se. Emilie?
Pojď. Tak...
Hej. Vzbuď se. Emilie?
Hej...
Emilie?
Pomoc!
Už jí nezbývá moc času.
Ale dneska se umřít nechystá.
Vrtulník je připraven.
Tak tedy odjíždíte.
Dělám věci jenom horší.
Je něco, co jsem vám chtěla ukázat než odjedete.
Jenom pojďte se mnou. Čekají na vás.
Běžte dovnitř.
Otevřete to! - Otevřete to!
Utápí se v emocích.
Vždycky byla taková.
Táta odešel, a ona s matkou k sobě přilnuly a stahovaly jedna druhou dolů.
Odmítla jsem žít jako oběť.
Vaše matka zemřela na zlomené srdce.
Máma umřela díky slabosti.
Umřela, protože nedokázala žít život takový jaký je.
Přestala chodit do práce.
Nejedla.
Nemohla...
Nemohla platit účtenky. Nemohla jít a koupit si cigarety.
A tak jste musela vy odejít a udělat to takhle.
Musela jste vy jít a koupit cigarety a mléko za peníze ze sociálních dávek -
protože vaše matka už nebyla matkou protože vaše rodina už rodinou nebyla
Selhala.
topila se ve vaně, strkala hlavu do trouby ... prášky na spaní
Víte vy co? Když konečně uspěla, byla to úleva.
Ano.
Takové to bylo, když máma umřela.
Úleva.
- Pojďte ke mě. - Ne...
Šššššš... ššššš...
šššššš....
Je to v pořádku.
Máma mi chybí.
Chybí mi hodně.
Vzpomínáš na to léto v domě?
Bylo to na ostrově.
Máma ho od někoho půjčila.
- Vzpomínáš? - Bylo tak horko.
Učila´s mě plavat.
Bylo to to léto než táta odešel.
Nahoře bylo piáno.
A táta tam sedával a hrál.
Okno bylo otevřené.
Celou noc, ano.
Bylo tak horko.
Byla jsem tehdy šťastná.
Každý byl to léto šťastný.
Ráno jsi mi pletla vlasy do copu.
Byl tam stánek, kam jsme si chodívaly kupovat zmrzlinu.
Vzpomínáš?
Byly jsme bosé.
Občas kolem projel traktor.
Držela jsem tě za ruku.
Držela ses pevně protože ti to máma nakázala.
To tys mě držela za ruku.
- Emilie Thompsonová? - Ano.
Prosím...
Tímto se vás ptám, Emilie Thompsonová, jste-li si opravdu jistá -
- a odpovídáte dle vlastní svobodné vůle že si přejete odejít
Ano.
Jak víte, chutná to hořce.
Poté co to vypijete, nabízím vám sladkost na spravení chuti.
A pak, za pár sekund upadnete do spánku.
A za pár minut, se váš dech zastaví.
Jste si jistá, že tohle chcete?
Ano.
Něco pro vás mám.
Řekněte mi. Co zamýšlíte dělat s vašimi věcmi?
- Co máte na mysli? - Snímky co jste si sem vzala. Filmy.
Chystáte se je využít v práci?
Nevím.
Jenom buďte k sobě laskavá to je všechno...
Teď běžte.
Běžte.
Mnohokrát děkuji.
České titulky : PaŽí