Všechno, co je skryté, bude jednou vyneseno na světlo
a vše, co se úzkostlivě tají, vyjde najevo. - Lukáš 8:17
Dobře, kamaráde,
chtěl jsi něco prostého a spolehlivého.
- Máš to? - Ano, přímo tady.
Ukážeš mi to?
- Co si o tom myslíš? - Je opravdová?
Jasně že je, ta nejlepší kategorie.
Je to devítimilimetrový poloautomat, promazaný a funguje mistrovsky.
Je větší než jsem čekal.
Střílelo se z ní?
Ne, protože má své sériové číslo,
Klidně se mrkni. Špinavý zbraně ho nemají,
a pak nevíš, co se na tebe sesype.
Může to být vloupačka, vražda. A rázem tě šoupnou do lapáku.
Čistý zbraně jsou legální, takže bez problému kamaráde.
Odkud to je? Kdes to vzal?
Co je to za debilní otázku?
Jsi snad práskač?
Chceš se mnou vyjebat?
Máš vůbec zájem o ten vercajk?
Jasně že jo.
- A co prachy? - A co munice?
Bez obav, ber to jako pozornost.
Všecko je to v ceně.
Tady to máš. Přepočítej si to.
Dokonalý.
Tohle je pro tebe.
Tady náš obchod končí.
Tohle je od teď tvoje.
Už mě nezkoušej najít. A zapomeň, jak vypadám, kámo.
Fajn.
POD RŮŽÍ - překlad: Sheffield -
Dělej! Vstávej!
Nevím, k čemu ti je budík, když ho stejně ignoruješ.
- Však jsem vzhůru. - Jasně, to určitě.
Zlato, co děláš s ponožkama?
Saro, však tu není ani pár.
Podívám se po nich.
Tak si vezmi tyhle.
Mami, budu si nosit, co chci.
Nemáme hodinu na to, aby sis vybrala, co na sebe.
Už teď jdeme pozdě.
A ještě tě musím vzít do školy.
Zítra vstaneš včas a oblečeš se do čeho chceš.
Tohle není tvoje.
Ale ne! To tu nechala Lucie, když tu byla přes noc.
Tak fajn,
vezmeš to do školy a vrátíš jí to.
- Dám ti to do batohu. - Ne, udělám to sama!
Kdy jsi dostala to čtvrtletní hodnocení?
Na něco jsem se ptala.
V pátek.
To už ho máš týden?
Máš zaracha, bez telefonu, žádný výjimky!
- Vždyť je to jen čtyřka, mami! - Jen čtyřka?
To si myslíš?
Od čtyřky je to jen krůček k pětce, co budeš dělat pak, Saro?
Čím chceš vlastně být? Pokladní v Tescu? Servírkou?
- Ne. - Ne?
To přesně totiž dělaj holky, co to ve škole flákají.
Jak se tvoje mamka stala ředitelkou firmy?
Se čtyřkama?
Ne, studovala jako ďas.
A každý den se dřela, aby byla v práci ta nejlepší.
Takže pokud chceš něčím být, měla bys na sobě začít makat.
Rozumíš mi?
- To není fér! - Smůla.
Oblékni se a pojď na snídani. Za 15 minut nasedám a odjíždím.
Tak radši hejbni kostrou.
Ahoj!
Už to vážně nemůžu vydržet.
Co se děje?
Tyhle boty, to se děje.
Kdybych mohla, tak chodím každý den v bačkorách.
Děsný!
To budeš muset ještě trošku povýšit...
...spíš víc.
Nebo vlastnit Playboy a být celý den ve vile,
na sobě župan, a ženský všude kolem.
Budu se držet první varianty, díky.
Já určitě zůstanu u té druhé.
A taky zůstaneš bez večeře.
Ukázala ti Sara to vysvědčení?
Ne, kdy ho dostala?
Našla jsem ho dnes ráno, měla ho v batohu od pátku.
A proč nic neřekla?
Dostala čtyřku z matiky.
Čtyřku?
Ano, promluvila jsem s ní. Má domácí vězení, bez telefonu.
Julie, nemyslíš, že to trošku přeháníš?
- Čtyřka není na propadnutí. - To ne, ale je tomu blízko.
Je lepší to řešit hned, než bude příliš pozdě.
Je ve svém pokoji?
Ne, ještě nedorazila.
Jak to myslíš, Olivere? Však jsi ji měl vyzvednout.
Řidiči školních autobusů mají tento týden stávku!
- Promiň, úplně jsem zapomněl. - To je výborný!
Hned pro ni zajedu. Promiň, úplně jsem ztratil hlavu.
- Co to děláš? - Jdu zavolat do školy, co asi?
Dobře.
Dobrý den, tady Sara Castro Frances, matka studentky ze 3.B.
Zapomněli jsme na tu stávku a dcera ještě nedorazila domů.
Nejspíš tam ještě bude někde čekat.
Mohla byste jí říct, že už si pro ni jedeme?
Ano, počkám.
Jak bezradný.
Ano.
Třeba je se svou učitelkou,
mohla byste se prosím...?
Už tam nikdo není? Přeci musí někde být,
nemohla sama jen tak odejít.
Ne, nemohla odejít, protože ji nikdo nevyzvedl,
chápete?
Já vám rozumím,
já vás jen prosím, abyste se poohlédla po mé dceři.
Co se děje?
Ona zaspala
a taky jsme se pohádaly. Z domu jsme vyšly dost pozdě.
Měla jsem velmi důležitou pracovní schůzku,
hodně jsme pospíchaly.
A krom toho, když jsme se blížily ke škole,
uvízly jsme v dopravní zácpě.
Byly jsme dost blízko u školy, tak jsem Saru požádala,
aby vystoupila a došla to pěšky.
Tak jsem se mohla otočit a stihnout všechno včas.
Takže Sara vystoupila a vy jste odjela.
Ano.
Ale ona...
Podle učitelky se neúčastnila vyučování,
takže předpokládáme, že vůbec nedorazila do školy.
Rozumím.
Julie, říkala jste, že jste se se Sarou ráno pohádaly.
Můžete přesně popsat, co se stalo?
Kvůli vysvědčení.
Schovala ho, protože dostala čtyřku.
A já ho našla.
A... naštvala jsem se, tak jsem ji potrestala.
Čtyřka.
Možná jsem to trochu přehnala,
ale ona měla vždy dobré známky.
Myslíte, že kvůli tomu utekla?
Nemyslím, že by toho byla schopná.
Ne... kam mohla jít?
Vždy byla poslušná a bezproblémová.
Všechno jednou končí.
Možná se jí ten trest zdál nefér nebo přehnaný,
což mohl být podnět k rebelii a útěku z domu.
Možná má pravdu.
Poslední dobou byla divočejší.
Alexi, to je nesmysl, byla úplně v pořádku.
To ty jsi tu ten divočejší.
Každopádně, někdo ji musel vidět.
Je nemožné takhle zmizet.
Pokud chtěla na chvíli pryč, nejspíš se za pár hodin vrátí.
Buď se vrátí sama, anebo protože ji někdo našel.
Máme pátrací hlídky všude kolem,
tak doufám, že ji najdeme.
Je to běžnější než se může zdát.
Dobrá...
Ale co když neutekla?
Co když ji někdo unesl?
Na to radši nemyslete, měli byste zachovat klid, dobře?
Je příliš brzy dělat závěry.
Je tu ještě něco, co bych měl vědět?
Něco, co jste mi neřekli?
Naznačujete, že v tom snad jedeme?
- Nic nenaznačuji, pane. - Jsme snad podezřelí?
- Tohle neřekl, tati. - Pane Castro, uklidněte se, prosím.
Chci jen vědět něco víc, co by mi pomohlo najít vaši dceru.
Nic víc.
Má Sara mobilní telefon?
Ano, ale ne u sebe.
Jste si jistá?
Zabavila jsem jí ho jako součást trestu.
Dobře.
To by prozatím stačilo.
Nechám tu svou vizitku, kdyby vás cokoliv napadlo,
nebo jste si na něco vzpomněli, určitě se mi ozvěte.
Udělám maximum, abych Saru našel.
Mami?
Mami, jsi v pořádku?
Ano, běž zpátky do postele.
Nemůžu spát.
Mám ti udělat čaj?
Tvoje sestra utekla kvůli mně.
To neříkej.
Však je to pravda.
Je to pravda.
Vždycky jsem na vás byla přísná, až příliš jsem na vás tlačila.
Pořád jsem vás jen napomínala, něco po vás chtěla, a neříkala,
jak moc vás mám ráda.
A teď...
Nemusíš každý den říkat, že nás máš ráda.
Vím to já, a ví to i Sara.
Když jsem se stala matkou, slíbila jsem si,
že se k vám nikdy nebudu chovat tak, jak se moje matka chovala ke mně.
A nakonec jsem přesně jako ona.
Ne.
Netrap se tím tolik, ano?
Mám tě ráda, Alexi.
Mám vás oba ráda.
Jste to nejkrásnější, co v životě mám.
Nechci o vás přijít.
Mami, přestaň. Nech toho.
Ne, řekl jste, že bude za pár hodin doma,
a že je to naprosto běžné.
Ale já si nemyslím, že je úplně běžné,
aby se mi dcera neozvala už 24 hodin.
Tak mi znovu neříkejte, že moje dcera utekla.
Ne, pane, tak to není!
Nevím, jak vám to říct.
Poslyšte,
někdo ji unesl, rozumíte?
Někdo ji unesl!
Tak už to pochopte, a začněte po ní vážně pátrat!
Poslyšte,
máte naši výpověď, pořád vám říkáme to samé.
Pořád dokola. Dali jsme vám její fotky,
dokonce i kontakt na další rodiče,
tak co ještě máme udělat?
Neříkám vám, jak máte dělat svou práci.
Jen si myslím, že neděláte maximum.
Prosím vás, mou dceru někde drží proti její vůli.
Já vás jen žádám...
Já vás jen žádám, abyste mi ji přivedli zpět domů.
A abyste zavřeli toho únosce, toť vše!
Mám Saru.
Dnes večer chci jít k vám domů, abych si s vámi třemi promluvil.
Pokud souhlasíte,
necháte na verandě rozsvíceno a já dorazím přesně o půlnoci.
Pokud se náhodou dozvím, že jste kontaktovali policii,
už nikdy tu dívku neuvidíte živou.
Co to je? Proboha, co to je? Co to má být?
Je to vtip, že jo? Musí to být vtip.
Co já vím, třeba někdo viděl ty plakáty a jen si z nás střílí.
Prosím, Alexi. Prosím tě.
Nevyšiluj, musíme zůstat v klidu.
Musíme se rozmyslet, co můžeme dělat a komu zavolat.
- Zavolej na policii. - Ne, policii ne.
Však se tam o tom jasně píše.
Jestli je to skutečný, potřebujeme policii.
To nemůžeme, Alexi!
- To jste se pomátli? - Jen klid, zlato.
Alexi.
Jen se na ni podívej, musíme se zamyslet...
Však jo. Co když je to cvok?
Nemáme ponětí, co je zač.
Právě proto!
- Ale má tvou sestru. - Moment, moment.
Uvidíme, až přijde...
Ne, ne, ne. Až přijde, tati?
Chci vědět, kdo to je. Chci ho poznat, vidět mu do tváře.
To ho necháš jít dovnitř?
Ne, uvidím ho mezi dveřma. Já nevím, nevím!
Co když je to magor, tati?
Jestli to udělal, tak protože je magor.
- Ale ty... - Chci ho vidět.
Co když přivede Saru?
- Co když ji nemá? - To nevíme.
- Co když...? - Kde by byla?
Kde je? Už je pryč dva dny.
Nemohla zmizet sama, někdo ji musel unést.
Kdyby ne, s kým by asi byla?
Někdo ji musel unést! Někdo ji prostě unesl!
- Uklidni se, zlato.. - Uvidíme.
Počkáme.
To teda ne, nebudeme na nic čekat!
- Musíme zavolat policii! - Poslyš...
Jsme chytřejší než policie?
Alex, takhle nemluv.
Policii nezavoláme. Já rozhodnu, co budeme dělat.
Tak se uklidni, prosím tě!
Nezvyšuj na mě hlas!
Táhněte k čertu.
Alexi!
Trvá to příliš dlouho.
- Kolik je hodin? - Už skoro půl jedné.
- To je neuvěřitelné. - Ne, je to vtip.
Já vám říkal, že je to vtip.
Jsme hloupí, nechali jsme rozsvíceno a...
Alexi, prosím tě!
Prosím, už mlč.
Vážně, moc nám to pomůže.
Měli jsme zavolat policii. A jestli je to vtip,
něco by s tím provedli.
Ještě chvíli počkejme.
Vždyť to nedává smysl.
Ano?
Dobrý večer, vy jste Oliver?
Ano, u telefonu, dobrý večer.
- Povídejte. - To já jsem vám poslal ten dopis.
Vidím, že jste to přijali, za to vám musím poděkovat.
Nechali jsme rozsvíceno. Haló, prosím...
Máte mou dceru, prosím?
Jen klid, maličká Sara je v pořádku.
Moje holčička!
Přiveďte ji.
Řekněte mi...
Jen jsem se chtěl ujistit, že až přijdu k vám domů...
Slyšíte mě? - Ano.
...tak všechno proběhne v klidu a bez problémů.
Že nikdo nebude nervózní a budeme si moci promluvit
jako civilizovaní lidé.
- Jistě, nemějte obavy. - Nechci,
aby kdokoliv udělal nějakou hloupost.
Protože pak budu muset odejít, a zároveň s tím všechno skončí.
Budeme v klidu, vážně.
Chceme si s vámi promluvit.
Čekali jsme tu od půlnoci.
Chci vědět, prosím vás, jestli je moje dcera v pořádku.
Musíte mi slíbit, že všechno proběhne v klidu.
- Chci, abyste přísahali... - Slibuji vám...
Dávám vám moje slovo, že vše bude v klidu,
jsme v klidu a zticha, a chceme s vámi mluvit.
Co moje holčička, přivedl jste ji?
Prosím, vraťte mi dceru.
Pokud budete spolupracovat, bude to rychle za námi,
a všechno bude zase jak to bylo.
- Ano. - Předpokládám,
že nebudete volat policii, protože pokud mě zatknou,
už nikdy Saru neuvidíte živou, s tím prostě nic nenaděláte.
Rozumíme si?
- To se nestane. - Nebudeme volat policii.
Dal jsem vám moje slovo.
Můžete v klidu přijít, čekáme na vás.
Přiveďte mou holčičku.
- Slyšíte mě? - Haló?
Zavěsil?
Moje holčička!
Počkat, počkat, počkat!
Jen klid, uklidni se.
Uklidni se Julie, klídek!
Mami, prosím... Mami!
Mami, mami, mami. To nic.
Počkej, počkej!
Ne, ne! Prosím...
Jdu otevřít, musíme udělat, co nám řekl.
Přesně podle plánu.
- Uklidni se. - Dávej na sebe pozor.
Dobře! Mami, jsem tady.
Zůstaňte tu spolu.
Dobrý večer.
Můžu jít dál?
Julie,
Alexi,
Olivere.
Děkuji vám za pozvání.
Nyní bych vám rád řekl, že rozumím tomu, co právě prožíváte.
A mrzí mě to.
Ale jsem si jistý, že když budete pozorně poslouchat,
a pomůžete mi, všechno dobře dopadne.
Kde je Sara?
Jak můžeme vědět, že ji opravdu máte?
Ty hajzle! Cos provedl s mou dcerou?
Parchante!
Jdi do hajzlu, ty mizero!
Kde je moje dcera? Kde je?
- Prosím! - Zatracenej parchante!
- Cos jí provedl? - Prosím, Julie, uklidni se, zlato.
Jen klid.
Sedni si.
Posaď se.
Uklidni se.
O čem si chceš promluvit? Co vůbec chceš?
- Co chceš? - Alexi! Alexi...
Alexi, nech mě mluvit... klid.
Co po nás chcete?
Jeden z vás tří má velké tajemství.
Něco velmi, velmi hrozného, co někomu hodně ublíží.
Něco, co ten dotyčný nikomu neřekl,
a proto si myslí, že to nikdo jiný neví.
Ale já to vím.
Chci jen jedno jediné,
aby se ten dotyčný přiznal před celou rodinou k tomu, co udělal.
Nic víc.
Až k tomu dojde, Sara bude volná a bude moci jít domů.
Je to prosté.
Cože?
Nechci po vás lži, nebo abyste si vymýšleli,
jedině tím ztratíte čas.
A čas tu hraje zásadní roli,
protože mi v šest ráno zavolá osoba, co drží Saru.
A pokud do té doby neuslyším doznání,
které po vás chci,
můžete dát té dívence sbohem.
Já nevím jaké tajemství. O co jde?
Znáte termín "Sub Rosa"?
Ne.
Pochází to z latiny, znamená to: "Pod růží".
Růže byla emblémem Hora, boha ticha v prastarém Egyptě.
A od té doby
jej různé kultury považují za symbol tajností.
Římané malovali obří růže s pěti okvětními lístky
na stropy síní vrchní rady,
aby všem přítomným připomněli,
že cokoliv bude řečeno pod růží,
by mělo být drženo jako tajemství.
Byla to tichá dohoda.
Slibuji vám, že cokoliv dnes řeknete,
neopustí stěny tohoto domu.
Máte k tomu co říct?
Tati?
Olivere...
Co jsi provedl?
Odpověz!
Tak jo,
já vám řeknu,
co chcete slyšet.
Musím vás požádat, abyste to udělal támhle.
Před televizí, aby tě všichni viděli.
- O čem to mluví? - Ty víš?
Pojďme to ukončit, ať je to za námi jednou provždy.
Nuže...
...tedy...
Než začnete, chtěl bych vás trochu víc poznat.
Třeba vědět něco o vaší minulosti.
Kde jste vyrůstal?
Na vsi se svou skromnou rodinou.
K čemu to potřebujete?
Jaká byla vaše rodina?
Normální rodina, skromná, pracovitá.
Mí rodiče tvrdě dřeli,
aby ze mě něco bylo, abych mohl studovat a přestěhovat se.
Stálo to hodně peněz?
Ano.
To tedy ano.
- Čím se živíte? - Jsem zubař.
Vedu dentální kliniku.
- Máte sourozence? - Ano, dva.
Jak s nimi vycházíte?
No, s mou sestrou Elenou
už je to delší dobu,
co je to mezi námi...
Řekněme, že se to pokazilo.
Proč?
Nevím, problémy v komunikaci,
situace mezi sourozenci...
Ta mezera se pořád prohlubovala,
pak jsme spolu přestali mluvit.
Já nevím.
Výborně, můžeš pokračovat s tím tajemstvím.
Minulý rok mi kamarád řekl, že se chce přestěhovat,
protože je jeho žena těhotná, chtěli něco většího a lepšího.
Klasika.
Jak se ten kamarád jmenuje?
Roberto.
Shodou okolností jsem to řekl jednomu známému,
který má realitní kancelář,
a on mi řekl, že právě jeden byt vysmlouvali.
Prý byl zabaven v exekuci,
a že by jim ho dal za polovic.
V případě, že by zaplatili zálohu.
To bylo jediné, co chtěl,
aby jim mohl udělat tuhle službu.
Řekl jsem to tomu kamarádovi, viděl ten byt, líbil se mu,
a pak přišel...
No, souhlasil s tou zálohou.
Kolik byla ta záloha?
3 tisíce euro.
Řekl jsem mu, ať mi je dá, protože...
Protože jsem to vyjednal já.
A kvůli té realitní kanceláři, a taky kvůli té exekuci...
Další den jsem se s ním setkal a on mi dal ty peníze.
Zrovna jsem měl potíže na klinice.
Rozbilo se mi důležité vybavení,
a já neměl peníze, abych...
A já neměl peníze, abych pořídil nové,
protože jsem vše utratil za nové auto.
Takže jsem si nechal tu zálohu.
Nechal jsem si ty peníze
a řekl jsem, že mě okradli.
Litujete toho, co jste provedl?
Ano.
A myslíte, že za to musíte zaplatit?
Ovšem. Můžu jim vrátit ty tři tisíce.
Já nevím, jestli potřebuje víc, můžu jim dát klidně víc.
Určitě znáte princip talionu.
Ten spočívá v tom, že je odplata rovna zločinu.
Trest ve stejném rozsahu,
jako jsou následky vykonaného přestupku.
Oko za oko,
zub za zub, ruka za ruku, noha za nohu.
Exodus 21:24.
Dobře, ale já mu ty peníze vrátím.
To je ale ironie, co?
Ukradl jste příteli 3 tisíce, abyste mohl dál trhat zuby.
Kolik si u vás účtujete za...
Jak tomu říkáte? Zubní implantát.
Okolo devíti set za jeden.
Za implantát...
Pak šest set za operaci,
Takže to dělá asi patnáct set.
Takže to znamená,
že dva zubní implantáty se rovnají třem tisícům, správně?
- To si mám vytrhnout zub? - Ne, dva.
3 tisíce euro.
Myslím, že je to férová cena.
Nemyslíte?
Chcete tři tisíce, šest tisíc, nebo snad dvanáct?
Můžeme je vám dát!
- Julie. - O to vám jde? - Julie.
- Přestaň. - Ne, ne, tati!
Tati!
- Jak to chceš udělat? - Nemáme na vybranou.
Heleď, musí to jít i jinak. Chtěl jsi tajemství? Řekl ti ho.
Olivere.
Zlato!
Výborně.
Ale to nebylo tajemství, které jsem chtěl slyšet.
Cože?
Jste snad sadista, co to má znamenat?
- Proč jste ho to teda nechal udělat? - Já ho do ničeho nenutil.
Rozhodl se zaplatit, tak to udělal, vy jste souhlasili.
Ne, řekl jsi dva zuby, a tady jsou dva zasraný zuby!
Přišel jsem si pro tajemství, ale tohle nebylo ono.
Jak jsem řekl, až ho uslyším,
Sara se bude moci vrátit domů.
To vy to akorát okecáváte.
Tak jaký tajemství kurva chceš?
Alexi, Alexi...
Už toho mám dost.
Prosím, nechoďte pryč!
Copak vám to nestačí?
Prosím.
Každý trest má svou cenu.
Tady je myšlenka, která vám možná osvěží paměť.
Bylo to v noci.
Co to povídáte?
Však to nedává žádnej smysl.
Já vím, kam tím míříte.
Alexi, něco pro mě udělej. Běž do svého pokoje.
Ne.
- Prosím. - Ne.
- Prosím. - Nikam nejdu.
- Alexi, dělej. - Ne, mami.
- Běž, prosím tě. - Nikam nejdu!
Alexi!
- Poslechni svou matku. - Alexi, zůstaň sedět.
Cokoliv se řekne,
to musí slyšet celá rodina.
Tak jo.
- Taky tam? - Ano.
Úžasné.
Chtěl bych o vás vědět trochu víc, Julie.
Jaká byla vaše rodina?
Moje rodina byla zámožná, pokud narážíte na tohle.
Ano, byli jsme na tom dobře.
Jaké bylo vaše dětství?
Můj otec zemřel, když mi bylo šest let,
takže se to dělí na období před tím a potom.
Jak jste se s Oliverem seznámili?
Na oslavě.
Seznámili jsme se na oslavě u našeho společného kamaráda.
Žila jsem sama,
pracovala jsem jako právní poradkyně.
Právě jsem dokončila vysokou
a akorát jsem se osamostatnila.
A co se stalo pak?
Krátce na to jsme se vzali,
a hned jsme měli Alexe.
Po letech Saru.
Jak vám to klape v manželství?
Dobře.
Jde to dobře.
Řekla byste, že ho stále ještě milujete?
Ano.
Stále ho miluji.
Výborně.
Vážím si vaší upřímnosti, Julie.
Co tedy máte na srdci?
Před sedmi lety
jsem pracovala pro mezinárodní právní společnost,
celkem důležitou.
Před pár měsíci
prošlo moje oddělení restrukturalizací,
protože došlo k povýšení mého přímého nadřízeného
na ředitele pobočky.
Takže se uvolnila jeho pozice,
kterou by pravděpodobně dostal někdo z mých kolegů,
nebo já.
V oddělení jsem měla nejvíce úspěšných případů,
všechno nasvědčovalo tomu,
že ta pozice bude moje.
Ale pár týdnů předtím
nastoupila do firmy nová kolegyně.
Byla to v podstatě šéfova žena.
Okamžitě se začaly šířit zvěsti, že je to ona, kdo bude povýšen.
Z očividných důvodů.
A pro mě to bylo šíleně nefér,
protože jsem tvrdě pracovala,
fakt jsem dřela,
a chtěla jsem tu pozici.
Každý pátek po práci můj šéf s pár kolegy
chodívali do jednoho nóbl podniku na pár drinků.
Věděla jsem, že jeho žena tam s ním nechodila.
Takže
jsem si najala klientku, kterou jsem zastupovala.
To byla panička z vyšší třídy.
Zaplatila jsem jí za to, aby svedla mého šéfa.
Takže v jeden ten pátek
tam přišla.
A netrvalo dlouho,
než splnila svůj úkol.
Byla to okouzlující žena.
Krátce na to spolu odjeli,
vzal ji na parkoviště, kde parkovává svoje BMW.
Když už tam byli,
začali se líbat.
A nakonec mu ho vykouřila.
Den předtím jeho žena
dostala anonymní vzkaz.
Takže toho dne nešla domů,
ale byla na tom parkovišti a všechno to viděla.
V pondělí...
V pondělí už nepřišla do kanceláře.
Vlastně už se nikdy nevrátila.
A o pár týdnů později mě povýšili
a dostala jsem přidáno.
Litujete toho, co jste provedla?
Ano.
A myslíte, že za to musíte zaplatit?
Ano.
Přestaň, prosím, nech ji být! Mně udělej, co chceš, ale ji nech!
- Zopakujte to, Julie. - Nech ji být.
- Ano. - Dobře, ale tím to končí!
Chceš jít na její místo? Chceš nám říct něco důležitého?
Pojďme něco zkusit.
Schválně, jestli to můžeme udělat jinak.
Proč vás nenechat si vybrat vlastní trest?
Od té doby v noci nespím, můj spánek stojí za nic.
Polovina světa má problémy se spánkem.
No tak, Julie, přemýšlejte.
Překvapujete mě, máte neuvěřitelnou kreativitu.
Chtěl jste, abych to řekla přede všemi,
tak jsem taky udělala.
Tím to pro vás končí?
- Nic mě nenapadá. - Takové zklamání.
Takové zklamání! Prosím, Julie, dělejte,
ten čas stále běží.
Sara se chce vrátit domů.
Nic mě nenapadá.
Tolik snahy a kreativity, abyste dostala to povýšení,
ale nejste schopna použít to samé, abyste svou dceru přivedla zpátky.
Taková škoda, chudák Sara, čas plyne.
Pořád nic.
Dobře.
Jaké zklamání.
Třeba vám s tím můžu pomoci.
Ahoj, mami. Jsem v pořádku, chybíš mi, posílám pusu.
- Ahoj, mami. Jsem v pořádku... - Prosím!
Prosím, přiveďte ji domů!
Ahoj, mami. Jsem v pořádku, chybíš mi...
Udělám, co budete chtít.
Udělám cokoliv.
Prosím!
To se ti ještě nechce chcát? Zatraceně!
Kristova noho.
Dobrý den, mohu vás poprosit o cigaretu?
Jistě.
- Takový vtipný pejsek. - Je to fenečka.
- Jak se jmenuje? - Thor.
Máte oheň?
Děkuji.
- Žijete někde poblíž? - Támhle, s mou matkou.
- Jak se jmenujete? - Bruno.
- A vy? - Já jsem Julie.
Čím se živíš, Bruno?
- Jsem informatik. - Zajímavé.
Hele, Bruno,
když tak přemýšlím,
zašel bys na chvíli ke mně domů?
No tak.
- Pojď. - Teď hned?
Ano, chlape,
je tu velká zima, nemyslíš?
- Tak jo. - Dobře.
Jdeš se mnou? Bydlím hned vedle.
Ničeho se neboj. Vše je v pořádku, nic ti neudělají.
Vážně, nic se ti nestane, jen budeš na chvíli se mnou.
Jen budeš se mnou.
Dobře? Slibuju.
Jen klid.
Sundej si kabát.
Vážně se ničeho neboj.
Nedívej se na ně.
Nevšímej si jich.
Jsi moc daleko, Julie.
Přímo před Oliverem.
Klídek, klídek!
Vím, že to pro tebe musí být těžké, Alexi.
Ale vedeš si dobře, jen klid.
V životě jsou chvíle,
které nás poznamenají navždy.
Všichni jsme občas na vrcholu, jindy zas úplně na dně,
jsou tu situace zvrácené, traumatizující.
Ale to jsou právě ty momenty,
které budují tvůj charakter a osobnost.
Díky kterým jsi tím, kým jsi.
Odpusť mi.
Promiň!
Když jsem byl ve tvém věku, nebo možná o trochu mladší.
Hned vedle mého domu stál cukrovar.
Vlastně jenom místo,
kam každý den přijížděly kamiony plné cukru,
byly jich spousty.
Uvnitř se jen starali o balení a následný prodej.
Vedle té fabriky stál domek,
kde žili tři malí bratři
a s nimi prarodiče, kteří se o ně starali.
Pamatuji si, že jsem seděl na chodníku,
možná jsem čekal na autobus, už ani nevím.
Bylo poledne.
Dědeček každý den v tu dobu vycházel ven,
protože tou dobou se dva starší bratři vraceli ze školy.
Takže vyšel před domek s tím nejmladším, asi šestiletým,
blonďatým, roztomilým.
Vyšli ven, aby počkali na bratry.
Ale v ten den si dědeček povídal se sousedem, nebo tak něco.
Když bratři zrovna přijeli, stáli na druhé straně ulice.
A s tou dětskou nevinností,
aniž by si byl vědom nebezpečí,
se ten prcek rozběhl.
A když už přebíhal tu ulici,
nevšiml si,
že do fabriky zrovna vjíždí kamion plný cukru.
Z ničeho nic
vesmír utichl.
Časoprostor se zastavil.
A já slyšel ten nejhrůznější,
nejkrutější, nepopsatelný zvuk,
který mi dodnes nedá spát.
Lebka toho tvorečka
rozmáčknutá kolem o asfalt.
Můžu tě poprosit o laskavost?
Uděláš mi sendvič?
Umírám hlady.
Pokud možno s džemem a sýrem.
A odřízni okraje, nemám je rád, dobře?
Počkej!
Děkuji.
Dobře.
Přivedete mou dceru, prosím?
To nebylo to tajemství.
Prosím, prosím vás! Co ještě chcete?
Já vás prosím. Prosím, vraťte mi dceru,
vraťte mi dceru, řekla jsem, že udělám cokoliv.
- Prosím. - Jen si s náma hraje.
Už to nesnesu.
Dám vám další nápovědu. Uvidíme, jestli to pomůže.
Byla to fyzická újma.
Na nikoho jsem ani ruku nevztáhla.
Nikomu jsme neublížili, nikdy. Jaká újma? Co?
Prosím, ať už je konec.
Ani se nehni.
- Alexi, Alexi! - Alexi! Alexi, moje dcera.
Alexi, neubližuj mu, co ta holka?
Přineste něco, ať ho můžu svázat!
Alexi, Alexi!
Přineste něco, ať ho můžu svázat!
- Mysli na tu holku! - Zmlkni!
Alexi!
Poslouchej, a nech ho být!
- Poslouchej svou matku, Alexi. - Hned ho pusť.
- Nech ho být! - Tati, zkus to nahoře!
- Hledej nahoře. - Říkám ti, abys ho pustil!
Uklidni se!
Neubližuj mu.
Našel jsi to?
- Podívej se do souborů. - Dělám na tom.
- Do té složky s audiem. - Už to hledám.
Musel to smazat.
Co sis myslel? Co sis myslel?
Cos to provedl? Cos to provedl?
Uvědomuješ si to? Uvědomuješ si to vůbec?
Jak si můžeš zahrávat se životem své sestry poté,
co jsme s tvým otcem podstoupili?
Co sis myslel, Alexi?
Co sis myslel, proboha!
Spletl se, už je to tak, zkrátka udělal chybu.
Ale v sázce je život Sáry, do prdele!
My víme.
Ale něco musíme udělat,
přeci se takhle nenecháme ponižovat?
- Musíme zavolat poldy. - Přestaň s tím, prosím tě,
to na něj nemá žádný vliv.
Vysmívá se nám.
Držel jsi mu nůž pod krkem, a on se nám smál do ksichtu.
Můžeš mi říct, co budeme dělat,
až mu ten chlápek, co drží Saru, zavolá na telefon?
Můžeme ho nějak přinutit mluvit.
Něco jsem viděl v dokumentu o Guantanamu.
- Copak jsi ho neviděl? - Ale funguje to,
potřebuješ jen ručník a spoustu vody, to zlomí každého, funguje to, mami.
A co když to přeženeš? Co když ho utopíš?
Prosím tě, ať nás neslyší.
A co když to přeženeme?
Kdo pak odpoví na ten telefonát?
To mi řekni!
Copak sis nevšiml? Je to blázen, úplnej magor!
Přiložíš ručník na obličej a začneš lít vodu,
nic víc, funguje to, všichni pak mluví, mami.
On nás slyší. On nás slyší, do hajzlu.
Nevím, co dělat... omluvit se, rozvázat ho a dělat, co chce.
Julie, zlato, už jsi toho udělala dost.
Můžeme to zkusit, je to řešení.
Ne, ne.
- Olivere, takhle se na mě nedívej. - Co jiného můžeme dělat?
- Se mnou ale nepočítejte. - Jistěže ne.
Jistěže ne.
Zkusíme to.
- Už jen kvůli Saře. - Nechci o tom slyšet.
Neboj.
Neboj se.
Kde je moje dcera?
Pokud mi to neřeknete, budeme vám muset ublížit, slyšíte?
Máme toho dost.
Zeptám se ještě jednou, kde je moje dcera?
Přines vodu.
Přines vodu, dělej. Dělej!
Tak pojď, začni.
Vylij to na něj celý!
Kde je moje dcera?
Mluv! Kde je moje dcera?
Jinak budeme pokračovat. Řekni mi, kde ji najdeme!
Kdo ji drží?
Doplň tu lahev.
Tak pojď!
Kde je moje dcera?
Přidej.
Víc.
Přidej.
Vylij to všechno!
Kde je moje dcera?
Kdo má mou dceru?
Prosím!
Prosím.
Prosím, tak kde?
Nefunguje to.
Tati, musíme na to jinak.
- Jak jako jinak? - Vymyslet něco horšího.
Něco horšího než tohle?
- O čem to mluvíš? - Zakryj mu tvář.
- Proč? - Zakryj mu obličej!
- Dělej. - Opatrně, Alexi.
Co to děláš?
Synu, prosím tě!
Nemůžeme ho zabít.
Alexi, ne!
Nech to být! Nech toho.
Nemůžeme ho zabít, mysli na sestru, do hajzlu!
Alexi!
Nech toho!
Vždyť ho zabiješ!
Proboha!
Co tě to napadlo?
- V šest ráno bude po ní. - Vidíš? Vidíš, co děláš?
To abys nemusel mluvit?
Co? Takhle to je, že jo?
Tak jsi to chtěl?
Všechno zakrýt tímhle divadlem!
Je konec, slyšíš? Je po všem!
- Pokud jsi něco udělal, mluv! - Julie, uklidni se, prosím.
Zabijou Saru!
Copak ti to nedochází?
Kam jdeš?
Alexi.
Moc se omlouvám.
Omlouvám se.
Nechtěla jsem, aby to bylo takhle.
Když vás pustím,
vrátíme se k dohodě, kterou jsme předtím měli?
Kde je můj telefon?
Přines ho.
Chtěl bych o tobě vědět trochu víc.
- Studuješ? - Ano.
- Co studuješ? - Výtvarná umění.
Výtvarná umění, no vida.
- Máš přítelkyni? - Ne.
Ale u žen určitě slavíš úspěchy.
Ano.
Ošustit a opustit, co?
Co tě tedy tíží?
Bylo to v noci, když jsem šel ven s kamarády.
Hodně jsme pili,
a když ten podnik zavřel,
šli jsme na zastávku, abychom počkali na autobus.
Byli jsme na místě, kde nic nebylo, jen dálnice.
Došli jsme na zastávku a už tam stál jeden chlápek.
Byl to...
Byl to kluk ze školy.
Byl to gay, ale hodně se bavil s holkama.
Byli jsme dost opilí, tak jsem si myslel,
že bude sranda, když si ho trochu doberu.
Tak jsem k němu přišel,
a začal ho urážet.
Nazval jsem ho buznou a hulibrkem.
A mí kamarádi
se začali smát a chtěli, abych pokračoval.
Ale on neodpovídal, ani se na mě nepodíval.
Tak jsem se ho zeptal, jestli není hluchej.
A on odpověděl tak vtipně, že se kamarádi začali smát mně.
Tak jsem mu dal pěstí a praštil jsem s ním o zem.
Kopal jsem do něj a plival,
pak jsem mu řekl, že mu udělím lekci.
Řekl jsem mu, ať se svlékne.
A protože to nechtěl udělat, kopal a plival jsem na něj dál.
Když to konečně udělal, donutil jsem ho,
aby šel nahý po dálnici na čtyřech jako pejsek.
Auta jezdila kolem a troubila,
my jsme si to fotili a smáli jsme se.
Pohrozil jsem mu, že když to někomu řekne,
ukážu ty fotky všem ve škole.
Takže posbíral svoje věci,
oblékl se a utekl pryč.
Lituješ toho, co jsi provedl?
Ano.
A myslíš, že za to musíš zaplatit?
Ano.
Pojď do kuchyně.
Vy zůstaňte sedět!
- Do kuchyně. - Prosím, neubližujte mu.
Prosím, vždyť je to dítě, proboha!
Prosím!
Dej mi svůj telefon.
Mrkni do lednice, co je tam za zeleninu.
Rajčata, papriky, cibule...
Cibule nepatří do lednice.
- Co dál? - Mrkev.
Mrkev zní dobře.
Je tam i máslo nebo margarín?
Tak je?
Dobře, vyndej to.
Výborně.
Svlékni se.
Do naha.
Vezmi tu mrkev a potři ji máslem.
Ne, ne, použij ruce.
Rozetři to rukou.
To je ono, hezky rovnoměrně.
A teď...
Co bude?
Co asi tak bude?
Co bys tak chtěl dělat s tou mrkví?
No tak.
Co takhle si to vyfotit a poslat to tvým kamarádům?
No tak, povídej.
Co s tím asi tak můžeš dělat?
Kdy vytáhneš toho kostlivce ze skříně, chlapečku?
To bychom měli.
Tady máš.
Obleč se, a zmiz mi z očí.
Alexi!
Co jste mu provedl?
- Co se stalo? - Odpovězte.
Co jste mu to provedl?
To tajemství, které řekl, nebylo to, ve které jsem doufal.
Podívejte se na hodiny.
Už je skoro šest ráno a já vám dám poslední nápovědu.
Stalo se to v tomto domě.
Přímo tady.
Tak přemýšlejte,
protože času moc nezbývá.
Alex domů často vodí děvčata.
Je to ono?
Já nevím.
Alexi.
Alexi, otevři dveře.
Alexi, prosím tě, otevři.
To není můj syn, od koho chceš to doznání, že?
Ani od mé ženy.
Nejsou to oni.
Alexi, musíš mluvit, proboha. Až už je to cokoliv.
Otevři!
Otevři, Alexi, prosím!
Dochází nám čas, prosím tě.
Vím, co chcete slyšet,
a já vám to tedy povím,
co se tu oné noci stalo.
To je moje tajemství.
To je moje doznání.
Ale musíte mi slíbit,
že neřeknete ani slovo mé rodině.
Dohodněme se, prosím.
To není podle pravidel.
Na tom jsme se nedohodli.
Já vím, že ne,
jen vás prosím o laskavost.
Nic jim neříkejte.
Takže cena bude o něco vyšší, že?
Zaplatím vám, kolik budete chtít.
Přísahám, kolik chcete, jen to neříkejte mé rodině.
Času už máme opravdu málo.
Slibte mi to, prosím.
Máte moje slovo.
Před dvěma týdny
mě moje dcera požádala, jestli by u nás mohla Lucia,
její kamarádka, zůstat v sobotu přes noc.
Zavolali jsme její matce, ta s tím souhlasila,
tak jsem ji přivezl k nám.
Udělali jsme na zahradě piknik,
pak si celé odpoledne děvčata hrála u ní v pokoji.
A když přišla noc,
Alex
šel ven s jeho kamarády, jako ostatně každý víkend.
Julie odjela,
aby se postarala o svou matku, protože je nemocná se srdcem,
v ten den měla krizi a chtěla být se svou dcerou.
Takže jsem doma zůstal sám a dával pozor na děvčata.
Uvařil jsem večeři, pak jsme se dívali na film,
dokud neusnuly.
Uložil jsem dceru do pokojíčku
a Lucii do pokoje pro hosty.
Pak jsem šel spát.
Asi za hodinu, nebo tak, jsem vstal...
Mám tu velmi silná anestetika,
která používám na klinice.
Šel jsem do pokoje pro hosty, zamkl za sebou dveře
a dal té dívce dávku anestetik, dost silnou dávku.
Pak jsem ji zneužil.
Zneužil jsem to děvče.
Druhý den jsme spolu snídali, jako kdyby se nic nestalo.
Pak si pro Lucii přijela matka.
To se stalo.
Litujete toho, co jste provedl?
Ano, ovšem že lituji.
A myslíte, že za to musíte zaplatit?
Ano.
Uřízněte si ho.
Cože?
Uřízněte si ho.
Ne.
To nemůžu.
Podívejte se na hodiny.
To nemůžu.
Na to nemám kuráž.
To nedám.
Musím odpovědět.
Co mám říct?
Ano. Řekněte, že ano.
Vydrž ještě deset minut.
V pondělí ráno se probudila s bolestmi břicha,
na kalhotkách jsme našli krev.
Tak jsme se rozhodli, že ji odvezeme do nemocnice.
A když ji doktor prohlédl,
usoudil, že došlo ke styku.
Naštěstí si na nic nevzpomíná,
vůbec na nic.
A samozřejmě, že při analýze
nalezli stopy sevofluranu,
odontologického anestetika.
Přivedu vám dceru.
Olivere.
Prokrista! Co se stalo?
Olivere, Olivere!
Olivere, co ti to provedl?
Co se ti stalo?
- Zavolám sanitku. - Ne! Nikam nevolej.
- Přidrž si to tady! - Přivede nám Saru.
- Ahoj. - Zlato, co se ti stalo?
Nic.
Je to hotovo.
Jak je na tom to děvče?
Dobře, celou dobu spala.
Je v klidu.
Chudinka.
Odvedu ji.
Dobře.
Pa.
Vydrž, zlato. Vydrž, Olivere.
Vydrž ještě chvílí, zlato.
Mami?
Saro?
Saro!
Saro.
Není ti nic?
- Jsi v pořádku? - Ano.
Vypadněte z mého domu.
Vaše dcera vám musí něco říct.
Jak jsi mohl něco takového udělat?
Své vlastní dceři!
Odpusť mi.
Mrzí mě to.
Odpusť mi to.
Odpusť mi to!
Promiň.
Mrzí mě to.
Odpusť.
Zlato, promiň mi to.
Je mi to líto.
Promiň.
Omlouvám se.