Zdánlivě nekonečné oceány
v nás probouzejí respekt, údiv a někdy také strach.
Pokrývají 70 % povrchu naší planety
a přesto jsou stále nejméně prozkoumané.
Ukryté pod vlnami, přímo pod mými nohami,
jsou stvoření, která se vymykají naší představivosti.
S novými technologiemi můžeme vstoupit do nového světa
a posvítit si na věci způsobem,
která by byl ještě o generaci dříve nemyslitelný.
Také jsme si uvědomili jednu nepříjemnou skutečnost.
Zdraví našich oceánů je ohroženo.
Mění se mnohem rychleji než kdy dříve v dějinách lidstva.
Ještě nikdy nebylo důležitější
objevit, co se odehrává pod povrchem moří.
V tomto prvním díle
se vydáme napříč zeměkoulí, od teplých vod tropů
po nejchladnější místa kolem pólů.
Abychom vnesli víc pochopení do života pod vlnami.
Tohle je Modrá planeta II.
Povrch oceánů ukrývá mnohá stvoření, která v něm žijí,
ale ne všechna.
Delfín skákavý.
Jsou velmi inteligentní.
A ruku v ruce s touto inteligencí jde hravost.
Surfují.
A pokud je nám známo, dělají to jen pro zábavu.
Ale abychom patřičně docenili jejich skutečný charakter,
musíme se s nimi vypravit do jejich světa.
Hejno delfínů skákavých navštívilo korálový útes v Rudém moři.
Ti nejmladší z nich se zde budou učit nové věci.
Dospělí vedou hejno k houští z korálů
zvaných rohovitky.
A tady se dospělí začínají chovat divně.
Vědomě se otírají o jejich výběžky.
Jejich mláďata se ale zdráhají.
Sledováním starších jedinců
si možná uvědomí, že tohle je něco, co by měl dělat.
Rohovitky jsou totiž pokryty slizem,
který může mít protizánětlivé a antimikrobiální účinky.
Takže dospělí delfíni to možná dělají,
aby se ochránili před infekcí.
Dokonalá znalost útesu delfíny
nás podněcuje, abychom zde také hledali nové léky.
Tropické korálové útesy
pokrývají pouze 0,1 % oceánského dna.
Ale jejich teplé vody a stabilní celoroční podmínky
napomáhají jednomu z nejpočetnějších a nejpestřejších společenství
jaké lze v oceánech najít.
A na každém z nich pořád objevujeme další.
Jedno stvoření na australském Velkém bariérovém útesu
nás nutí přehodnotit naše chápání inteligence ryb.
Mník bělolemý.
Je patrné, proč dostal své jméno.
Dělá něco, co by jen málokdo od ryby čekal.
Každé ráno se vydává na okraj útesu.
Hledá něco zvláštního k jídlu
mezi korály a pískem.
Tady je.
Malá škeble.
Ale jak ji otevřít, aby se dostal k masu?
Vezme si ji zpátky domů
do své zvláštní kuchyně.
Miskovitý korál,
který má uvnitř hrbolky, které využívá.
Jde to těžko, když nemáte ruce.
Hopla.
A znovu.
Ale má velké odhodlání
a překvapivou přesnost.
Konečně.
Takže tahle ryba používá nástroj.
Některé ryby jsou mnohem chytřejší, než byste čekali.
Počet druhů na tropických útesech
činí soutěživost nevyhnutelnou a extrémní.
Nejen pro ty, kteří žijí na útese,
ale i pro ptáky, kteří nad nimi létají.
Během období sucha
víc než půl miliónu rybáků
zaplní tento odlehlý atol v Indickém oceánu.
Jejich mláďata mají pořád své tmavé, mláděcí peří.
Jsou různého stáří.
Zatímco zkušenější mláďata vzlétají do vzduchu,
jiní to zatím nedovedou.
Ti se teprve začínají učit
a používají mělkou lagunu, která je uprostřed atolu,
jako cvičiště.
Pro některé z nich je obtížné zůstat dlouho ve vzduchu.
Kranas obrovský.
Obvykle jsou to osamělí lovci,
ale asi 50 se jich sem vydalo ze sousedícího útesu,
přilákaných přítomností potenciální kořisti.
Ptáčata se, pokud mohou, vyhýbají vodě,
dokonce i pijí za letu.
Pokud je teď kranasové chtějí chytit,
musí přistoupit na jejich hru.
Takže tu máme rybu, která je překvapivě
schopná použít mozek k vypočítání rychlosti,
úhlu a trajektorie ptáka.
Správná chvíle přijde, když se všechna mláďata vznesou,
aby si sehnala potravu.
Jejich rodiče je vedou na cvičiště.
Pokud mají přežít,
musí se učit rychle.
Po měsíci zkoušení nad lagunou
začínají mláďata odlétat
a zkoušet své šance nad širým mořem.
Oceány obsahují 97 % veškeré vody na světě.
Jak slunce ohřívá jejich povrch, voda se vypařuje.
Pára stoupá k nebi
dokud se neochladí a zkondenzuje do vysokých mraků.
A ty vytvářejí prudké bouře.
Otáčení Země směřuje tyto bouře
na sever a na jih do chladnějších šířek.
Jak cestují napříč moři,
vítr hnaný bouří vytváří vysoký příboj.
Když příboj narazí na mělčinu,
změní se na obrovské vlny.
Během své existence dokáže bouře uvolnit energii,
která je srovnatelná s 10.000 jadernými bombami.
Tohle jsou sezónní moře.
A když se na jaře ohřejí,
mohou náhle překypovat životem.
Manty velké se shromáždily v Kalifornském zálivu
v obrovském počtu.
Proč skáčou?
Aby daly ostatním najevo, že tu jsou?
Nikdo neví.
Krmí se hlavně v noci,
protože tehdy ze dna stoupá velké množství planktonu.
Rozruch ve vodě stimuluje mnoho zástupců planktonu
k luminiscenci.
Až nyní máme technologii, abychom zachytili jejich slabou záři.
Krmící se rejnoci jimi proplouvají
a vytvářejí uchvacující balet života a smrti.
Bohatství těchto vod spočívá v mikroskopických rostlinách,
fytoplanktonu,
který zde roste v takové míře, že stačí nám všem.
Spolu s chaluhami a mořskou trávou
vyprodukují tolik kyslíku,
jako všechny louky a lesy na souši.
Každé jaro na Novém Zélandu
láká sezónní kořist zvláštní návštěvníky.
Kosatky černé.
Jsou příbuzné s kosatkami dravými,
měří šest metrů a váží více než tunu.
Zdá se, že hledají delfíny.
A těch je v těchto pobřežních vodách hodně.
Tito delfíni skákaví se drží pohromadě
a neustále se dorozumívají pískáním a cvakáním.
Takový hluk se nese pod vodou na míle daleko.
Kosatky si jich všimly.
Rychlostí deseti uzlů se k nim rychle přibližují.
Pak se ale stane něco nezvyklého.
Delfíni se otočí,
jako by chtěli přivítat své pronásledovatele.
Zdá se, že mění kurz.
Je možné, že se pokoušejí komunikovat?
Vědci, zkoumající tuto každoroční událost,
si nyní myslí, že jedinci se dokážou navzájem poznat.
Je téměř neuvěřitelné, že tyto odlišné druhy
se zdají být přáteli.
Společně se shromažďují jako velká armáda,
čítající až tisíce jedinců.
Tato hrozivá lovecká skupina si nyní užívá bohatství,
které přináší novozélandské léto.
Ve vyšších zeměpisných šířkách
sezónní moře vzkvétají v letním slunci.
Tady na Aljašce lenoší mořské vydry v přístřeší
velkého podmořského lesa.
Obrovské kelpy, největší chaluhy ze všech jsou domovem různých druhů.
Na dně se chaluhami živý trnité mořské ježovky.
Jinde jsou zase hladové mořské okurky.
A ve spletitém podrostu
nádherně maskovaní řasovníci rozedraní.
V podmořském lese na severu Japonska
čekají obyvatelé tohoto vraku
až letní teploty dosáhnou 16 °C.
To je pro některé z nich čas k páření.
Druh obrovského pyskouna zvaný Kobudai.
Tohle je samec.
A podle ženských měřítek je docela pohledný.
Je asi metr dlouhý a váží 15 kilo.
Mnohem větší, než drobná samička
a je připraven mít mladé.
Pokouší se s ní spářit,
stejně jako s tuctem dalších samiček, žijících na jeho území,
kdykoliv má možnost.
Ale samičky kolem deseti let
si jeho pokusů moc nevšímají.
Je to proto, že kdykoliv nějaká samička dosáhne kritické velikosti,
může u ní dojít k neuvěřitelné proměně.
Během několika měsíců
přestanou fungovat některé enzymy v jejím těle,
a začne produkovat mužské hormony.
Jak jde čas,
zvětší se její hlava
a prodlouží se jí brada.
Samička se změnila v samečka.
A spolu s tím se jí změní nálada.
Původní samec, který tu ovládal všechny samice,
je nyní vyzván na souboj.
Čím baňatější hlava,
tím víc to zastrašuje soupeře.
Teritorium má nového vládce.
Jen ty největší samičky se takto transformují.
Ale změny jim umožňují mít víc partnerů,
aby zplodili víc potomků, nesoucích jejich geny.
Nový samec ale nesmí být samolibý.
V každém těle každé samičky Kobudai
dřímá nový sameček.
Čím víc se blížíme k pólům, tím chladnější jsou moře.
Objevují se ledovce.
Obrovské desky se odlomily
od ledovců, které se posouvají do moře.
A pak začíná povrch zamrzat.
Zatímco si nad námi hraje světlo polární záře,
dokonce i uprostřed zimy
jsou pořád místa daleko za polárním kruhem,
která jsou ještě volná.
Fjordy v severním Norsku zůstávají bez ledu,
protože obrovský proud, Golfský proud,
sem teče z jihu
a přináší sem teplo až z Karibiku.
A každou zimu
tu milióny sleďů hledají úkryt.
A spolu s nimi...
Kosatka dravá.
Mohou jich tu být tisíce.
Je to asi největší shromáždění kosatek dravých na planetě.
Herinků je tu možná dostatek, ale v těchto spletitých fjordech
není vždy snadné je vystopovat.
Tyto zvláštní kosatky jsou nicméně
specialisti na rybolov.
Pracují jako tým
a koordinují svůj přístup tak, že na sebe hlasitě volají.
Ženou hejno sleďů stále těsněji a těsněji k sobě.
Plavou pod nimi
a uvězňují je tak u povrchu moře.
A nyní kosatky nasadí svoji tajnou zbraň.
Začnou plácat svými ocasy tak silně,
že rázová vlna omráčí sledě.
A omráčené oběti jsou pak snadnou kořistí.
Tento podmořský hluk ale přitahuje i další.
Keporkaky.
Pouštějí se do akce.
Přiblíží se k hejnu zespod a pak vyrazí vzhůru,
přičemž naberou do úst na jeden zátah stovky kil sleďů
Keporkakové jsou tu nováčci.
Začali se tu objevovat během poslední dekády.
Tyto polární moře jsou ale tak bohaté,
že se tu zdá být dostatek potravy pro všechny.
Nicméně jen málo z tohoto bohatství,
pokud vůbec, by tu bylo nebýt Golfského proudu.
Oceánské proudy jsou vlastně velmi zásadní pro blaho naší planety.
Distribuují teplo ze slunce směrem k pólům,
celou cestu od rovníku,
a udržují tak klima vhodné pro život téměř všude.
Od utváření počasí po produkci kyslíku,
moře udržují tento svět zdravý.
Jsou zde nicméně znepokojující známky,
že podmínky v oceánech,
které byly relativně stabilní po tisíce let,
se nyní rapidně mění.
Nikde to není patrnější, než v Arktidě.
Zde došlo během posledních 30 let
ke snížení plochy ledové pokrývky v létě o 40 %.
Toto náhlé oteplení,
nejpravděpodobněji v důsledku lidské činnosti,
má za následek vážný dopad na přírodu.
Mezi ohroženými jsou i mroži.
Každý dospělá samička musí najít bezpečné místo,
kde si její 80kg mládě může odpočinout.
Mořský led ustupuje
z tak velké rozlehlé části mrožího území,
že nyní musí odtáhnout na suchou zem.
Ale stádo stovek hašteřivých matek,
z nichž některé váží téměř tunu, není zrovna ideální školkou.
Mroži se na pevnině drží pospolu z dobrého důvodu.
Lední medvědi.
Dospělý mroží samec je obrovský,
takže se do něj lední medvěd nepustí.
Proto medvěd hledá mroží mládě.
Medvědí zápach vyvolá poplach napříč kolonií.
Mroži se stahují do moře.
Medvěd ví, že tam je nemá šanci chytit.
Ale také musí nakrmit mláďata.
Co má matka dělat?
Mroží matka stále potřebuje najít místo,
kde si mládě může odpočinout.
Tající ledovec by stačil,
ale není první, která ho našla.
Vhodná místa už jsou zabrána.
Ostatní matky se nechtějí dělit.
Také potřebují kousek ledu, kde mohou ochránit své mladé.
Zoufalá matka nemá jinou možnost, než se mezi ně probojovat.
Tentokrát prohráli všichni.
Najít to správné místo na těchto tajících březích
je čím dál těžší.
Řešení těchto problémů vytváří tak těsné pouto,
že matka zůstane v kontaktu se svým mládětem po zbytek života.
Ale kdo ví, jaká teď bude jejich budoucnost.
Jak chápeme postupně víc a víc o komplexnosti
života mořských tvorů,
začínáme pomalu uznávat křehkost jejich domova.
Naší modré planety.
Modrá planeta II byla natáčena dva roky.
Týmy prozkoumaly všechny oceány,
hledajíc neobvyklé a dosud nevypovězené příběhy,
často nové i pro vědu.
Vnesla nové chápání do života pod vlnami.
Nejnovější technologie, nevydávající bublinky nebo hluk
umožnili našim týmům delší a bližší setkání.
Jsou přímo nad vámi. To byste se vzduchem nedokázali.
Abychom prozkoumali naši poslední mez, hlubiny,
museli jsme strávit hodiny v ponorkách
víc než 800 metrů pod povrchem.
Inovativní nové kamery
umožnily nafilmovat dosud nevídané okamžiky.
Kamery pro nízkou úroveň světla zachycují události téměř neviditelné oku.
Nevidíme vůbec nic. Točíme v absolutní tmě.
Jsme úplně slepí.
Kamerové sondy vnášejí zcela novou perspektivu
do života malých tvorů.
Už je tady. Už je tady.
Přísavkové kamery nám zatím zprostředkují pohled gigantů na oceán.
Ale moře je nevyzpytatelné a nebezpečné místo pro práci.
Nikde víc, než na takzvaném divokém pobřeží Jižní Afriky.
Domovu delfínů skákavých.
Úkolem týmu je plout zde po boku delfínů
a zachytit jejich klouzání na vlnách v dosud nevídaných podrobnostech.
Jsou to zrádná moře,
takže tým obsahoval místní profesionální surfaře coby asistenty.
Ale v letošním roce jsou vlny větší, než kdo očekával.
Skličující vyhlídky pro surfařského kameramana, Chrise Bryana.
Jo, jsem docela nervózní...
Je tam pořádný příboj.
Fakt velký příboj. Jsou tam 6metrové vlny,
a, no, je to asi největší moře, na kterém jsem kdy byl.
Ale kdo nic neriskuje, nic nezíská, ne?
Chris má vysokorychlostní kameru,
aby natočil zpomalené záběry ve vlnách.
Úkol je dostat se tak blízko delfínům sjíždějícím vlny, jak jen to půjde.
Dobrá zpráva je, že jsme delfíny spatřili na obzoru.
Říkali, že tohle bude největší příboj během roku a...
Fakt jsem nikdy nic takového neviděl.
Je to mnohem větší, než jsem si dokázal představit.
V těchto vlnách
se lze k delfínům přiblížit jen na skútru.
Bude pro ně dost náročné
už jen aby se tím propletli.
Konečně se díky detailním zkušenostem řidiče
dostávají bezpečně skrze masivní příbojové vlny,
ale delfíni nejsou nikde vidět.
Tým tak stojí před děsivým úkolem
vrátit se zpátky na břeh.
Pokračujte, pokračujte!
Páni!
Jaký to bylo?
Jo, bylo to fakt divoký.
Vlna skutečně zasáhla zadek toho skútru
a já křičel: "Jedeme, jedeme. Jedeme odsud, hoši. Jedeme odsud."
Slyšel jsem velký náraz a málem jsem spadl,
snažíc se držet kameru a prostě jsme tam jeli
a bylo to hektické.
Prostě další den v práci.
Další den se podmínky náhle změnily.
Množství delfínů...
na klidném moři.
Nejsou tu vůbec žádné vlny.
Dívej. Dívej, dívej.
Jak tomu u oceánu často bývá,
když víte, že jste na správném místě,
potřebujete jen dostatek trpělivosti, abyste počkali na perfektní okamžik.
O týden později a bouře opět vaří
divoké pobřeží a tvoří se vlny.
Je to jako nervózní vzrušení.
Podmínky jsou naprosto perfektní. Na tohle jsme čekali.
A delfíni to, zdá se, vědí.
Chris ale zápasí s tím, aby pořídil stabilní záběr.
Podívejte na to.
Ahoj, pánové. Tohle je těžký.
Je fakt těžký z toho skútru trefit správný úhel.
Takže to zkusím na zodiaku
a snad budeme mít víc štěstí.
Nafukovací člun poskytuje Chrisovi
stabilnější filmovací základnu.
Konečně je na správném místě ve správnou chvíli.
A výsledky jsou ohromující.
To je úžasné!
Mise splněna.
A tyto detailní záběry jsou nyní dostupné
jako součást širších vědeckých studií.
Podpůrný důkaz pro to, že delfíní surfují,
aby posílili přátelství, rozvinuli sociální dovednosti
a také jen tak pro radost.
Příště
hlubina.
Svět bohatší, než jsme si mysleli,
kde se daří tvorům
v těch nejextrémnějších podmínkách na Zemi.
titulky přeložil -=tkimitkiy=-
www.Titulky.com