Dráty na kosti.
Není v co věřit.
Nitě pro svaly.
Když umřeš, tak shniješ.
Barva na kůži.
Jsou to jen příběhy, hadí olej,
ale horší, protože hadi jsou skuteční.
Dej mi mojí zasranou minci, mrtvá manželko.
- Byla to láska? - Myslím, že teď už je.
Prohrábnu se těmi žebry
a utrhnu si z tebe tu minci jako bobuli.
Vezmi nás do Kentucky.
Řeknu ti, kde najdeš svého džina.
Řeknu ti, kde zabít celé božstvo,
Demi a ostatní, úplně každého z nich.
*** přeložila: barbis_dc *** www.serialzone.cz
Irský Red Ale.
Vařený jako od františkánských mnichů
v Kilkenny v roce 1231.
Voda ve studni byla otrávená. Tohle pivo zachránilo životy.
Už je po šesté.
Ještě musím udělat tváře a rty.
Až do odpoledne se nebude ukazovat.
Potřebujeme stůl. Dnes ráno přišli další dva.
Žena a ještě mladší žena.
Zatím žádný telefon.
Zemřely během hodiny.
- Milenecká hádka? - Předávkování.
Máme teď tak málo mileneckých hádek.
Chceš pomoct?
Máš příběh, který musíš vyprávět.
Mám to vzít?
Vidím to na tvých prstech.
Je to hezká fikce, že Amerika
byla založena poutníky,
kteří hledali svobodu, ve kterou věřili a přáli si jí,
kteří přišli do Ameriky
aby se rozmnožili a zaplnili prázdnou zemi.
Ve skutečnosti byly americké kolonie spíš jako
jako skládka a
útěk na zapomenuté místo.
Milenecká hádka. Směl bych?
Mám to. Pokračuj.
Ibis a Jacquel. Dvě ženy?
Ve dnech, kdy jste mohli být pověšeni
v londýnském vězení a krádež 12 penny,
se Amerika stala symbolem vlídnosti.
Přeprava se tomu říkalo.
Na 5 let, na 10 let, na celý život
jste byli prodáni kapitánovi a museli se plavit na jeho lodi,
stísnění jako otroci.
U lodi jste byli prodáni jako námezní dělníci
tomu, kdo uznal vaší barvu kůže
jako vhodnou k práci.
Ale alespoň jste nečekali na oběšení
v anglickém vězení.
A když se roky služby završily,
byli jste volní k tvorbě svého nového lepšího světa.
Nového světa.
Essie MacGowanová?
Jsem připomínkou života Essie MacGowanové.
Jako malá nebyla těžce pracující dělnicí,
vždycky se vytratila,
aby poslouchala příběhy pohádky,
příběhy o vílách a mytologické příběhy o Púcovi.
O smrtce kvílející po nocích,
předpovídající smrt.
A nejdraději ze všech pohádky o leprikónech.
Čekáš na svého otce, až připluje loď, že?
Už brzy bude doma.
Možná ho do svých sítí chytila mořská panna
a přesvědčila ho, aby nechal drancování vraků lodí.
Pod těmi vlnami musí být ukryta spousta štěstí, že?
Vidíš ten kopec?
Vílí vrch.
Dveře do světa Aos Sí.
A když budeš mít štěstí, možná zahlédneš ty maličké lidi,
jak se za soumraku procházejí.
Jsou to veselí lidé, plní hudby.
Kromě leprikónů.
Leprikóni.
Mají tolik práce s hlídáním svého zlata,
že už nemají čas vůbec na nic jiného.
Proč jim nenecháme dárek?
Protože chceme jejich požehnání, radši to udělejme.
A když už nebyla malá,
zakřivená a vzdorovitá jako vzdouvající se moře,
byla to ona, kdo udržoval naživu staré zvyky
a ona, kdo vyprávěl pohádky.
Nechme jídlo pohádkovým bytostem,
jestli chceme jejich požehnání.
Stejně nešetříme.
Smetanu z mléka, nejměkčí střídku, jakou máš.
Protože na jedné straně mince je laskavost a na druhé hněv.
Hejkalové můžou mít samozřejmě důvod.
Leprikóni, to je úplně jiný příběh.
Jeden den ti pomůžou s problémem
a druhý den ti vyškrábou oči.
Je to pravda. Jednou v noci
to byla zima až na kost,
jsem šla do toho majáku,
aby donesla mému otci dušeného holuba a chleba.
A pak jsem to uslyšela...
jako kladivo.
"Kdo je to?", ptám se.
Žádná odpověď.
Přemýšlela jsem, že se vrátím,
ale zvědavost byla silnější.
Tak za tím jdu,
čím blíž jsem se dostávala,
tím dál jsem byla od otce.
Nakonec jsem se otočila
a došla jsem až k močálům
a nemohla jsem najít cestu zpátky.
Tři hodiny jsem chodila ve tmě
v neznámé krajině,
ale pak jsem si vzpomněla, jak mi babička
vyprávěla o leprikónech.
Takže jsem spolkla můj hlad, vzala jsem ten chleba
a položila ho na mechový kámen
a ustlala si vedle něj.
A tomu nikdy neuvěříte...
když jsem se vzbudila, chleba byl pryč.
A byl tam ten maják, který jsem hledala.
Co by kamenem dohodil.
Takže jak vidíte, pohádkové bytosti jsou možná malé,
ale nenechte je vás obelstít.
Můžou způsobit skutečné problémy.
Inteligence nikdy nebyla u žen častá.
A tahle kráska měla kolem 17 let.
Ale Essie byla ukázkou neobyčejných ambicí.
Zajistila si pozornost tím vyprávěním.
Věděla, co si okamžik žádá.
Byly to všechny peníze, které na světě měla.
Toužila po spoustě hedvábí a krajkách,
a nikdy neměla dost
chleba nebo požitků.
Ale věděla, že člověk nesmí požádat leprikóna o laskavost
bez trochy zlata.
Bylo to vůbec poprvé,
vážně poprvé, kdy se cítila být hodna,
a tenhle pocit byl pro oba nový.
Nezapomeneš na mě, že ne?
Pojedeš do Oxfordu,
potkáš nějakou společenskou dámu.
Úplně na mě zapomeneš.
Byl to dar jeho dědečka pro jeho babičku,
když se jí dvořil
a Bartoloměj jí ho položil do ruky
s příslibem, že se s ní po návratu o Vánocích ožení.
Ale jak Essie varovala,
pohádkvé bytosti jsou nestále.
Můj otec řekl mořské panně,
že jí nevrátí zpátky její tulení kůže,
dokud ho nevzme na pevninu
a neukáže mu, kde má schovaný poklad.
Pro paní domu bylo jednodušší věřit,
že Essie je schopná krádeže,
než že jí svedl její syn.
"Dal jsi jí to dobrovolně?",
zeptala se jeho matka.
Odpověď už byla požádována v otázce.
"Musíte tu holku pověsit,", řekl soudce.
Možná, že si všiml jejího věku nebo očí a zasatvil se.
"Nicméně, jako rozený dobrodinec
nabízím i alternativu."
Essie byla odsouzena k sedmi letům přepravy.
Byla převážena na lodi jménem Neptune
pod vedením kapitána Clarka.
Mířila do Caroliny,
kde si měla odpykat svůj trest.
Přesto, že si z hladu musela držet břicho oběma rukama,
nikdy nezapomněla nechat pár drobečků
pro leprikóny.
Jaké to bylo štěstí,
když Essie vymysela svazek s kapitánem
a přemluvila ho, aby jí vzal s sebou zpátky do Londýna,
kde jí nikdo neznal.
Cestou zpátky,
když vyměnli lidský náklad za tabák,
to byly šťastné časy pro mořské milence,
kteří se dvořili jako motýli,
V neustálém soutěžením o to, kdo by měl být více vděčný,
každý trval na tom, že zachránil život tomu druhému.
Po návartu do Londýna kapitán své nové nevěstě
otevřel svůj dům.
O osm týdnů později Neptun
doplnil lidský náklad a byl připraven znovu vyplout.
Kapitán přísahal, že se opře do větru
a vrátí se ke své Essie rychleji,
než kdy kdo překročil oceán.
Její svět označil Essie MacGowanovou za zlodějku.
Tak se stala zlodějkou.
"'Tatanka Ska", bílý buvol,
ve které věřil svatý Lakota,
se narodil na ranči Dereka Arnolda juniora
dne 10. června 2008.
Přicházeli tisíce lidí, aby to viděli.
Bohužel oba, Derek i telátko,
byli zabiti bleskem
do roka a do dne po jeho narození.
To se stane, když zavřeš boha do zoo.
Proč jsme zastavili?
Musím se modlit.
Právě jsi se modlil!
Kolikrát za den to musí být?
Řekni mi, že to tu nechceš rozbalit.
Chci.
Modlím se pětkrát denně.
Bůh je velký, musím chcát.
Můžeš se přidat, jestli chceš.
Ukážu ti to.
Budu se jen dívat.
Takže ty miluješ boha?
Nebo jsi do boha zamilovaný?
Takhle jsem nad tím nepřemýšlel.
Ano, myslím, že to tak je.
Miluju svého boha.
Vysmahni.
Sním tě.
Jsem na cestě do Wisconsinu, abych se domluvil,
což jsem si nechával na konec.
Jemu se to nelíbí?
Řekni tomu jednookému vypatlanci...
Řekni...
Jdi doprdele.
Tohle mu řekni.
Mluvíš s ptáky?
Kriste.
Může být chlap chvilku o samotě se svým pérem?
Myslím, že bychom měli Salima nechat jít.
Ne, to bysme sakra neměli.
Dostaneme se tam odsud sami.
Odsud je jako odnikud.
Mám pro tebe práci.
Zabal ten koberec, vrať se do auta, máme před sebou ještě kus cesty.
Už jsme dost blízko, už ho nepotřebujeme.
Jen kvůli tobě dělám zajížďku.
Ty a ta mince v břiše
jste jediný důvod, proč nejdedu rovnou do House On The Rock.
Kriste.
Mysli na dívku, která je na cestě ke vzkříšení,
to by nás tam mohlo dostat co nejdřív.
Ne, ne, ne!
House On The Rock, ve Wisconsinu.
Tam mají namířeno.
Tam všichni budou.
Proč jsi to udělala?
Propouštím ho. Uvolňuji tě z naší dohody.
Padej. Najdi svého muže.
Tvého boha, tvého džina.
Ty jsi nepříjemné stvoření.
Haló?
Můžu vám s něčím pomoci, madam?
Ano, vždycky jsem chtěla ukrást auto.
Tak ukradnu to vaše.
No, není moje, je mého šéfa.
Dobře, tak ukradnu jeho.
Nevím, kolik tam je, ale vezměte si to
a řekněte svému šéfovi, že jste byl kraden, což jste byl.
Můj šéf mi to nikdy neuvěří, když budu vypadat takhle.
Ne, vypadáte dobře. Vypadáte skvěle.
Ne, myslí bez známek souboje.
Chce, abych ho praštil.
Páni, mohl byste mě zabít. Může to udělat ona?
Věřte mi, nechcete, aby vás tohle praštilo.
Nedobré úmysly byly zástěrkou od dostání se dál od vraždy.
Essie MacGowanová neměla skolny k važdění,
ale už dávno přestal myslet na krádež jako na hřích.
Během následujících let se Essie stala dokonalým zlodějem,
její široké sukně dokázaly skrýt
moho hříchů.
A ačkoliv to nebyla čestná práce,
žila ze své vlastní práce
a nedlužila díky žádnému muži.
Své díky si šetřila pro stvoření,
o kterých jí bylo jako malé vyprávěno,
jejichž vliv, jak si byla jistá,
se rozšířil i do Londýna.
Naneštěstí, čím víc jste bohatí,
tím víc se zapomínáte modlit.
Jste obviněna z návratu z přepravy
a jste obviněna ze zlodějství.
Essie byla vzata do věznice Newgate,
kde bylo jen otázkou času,
kdy bude čelit šibenici.
Nejez, co je v té misce,
jestli se nechceš posrat.
Drž se chleba.
Hezké holky jako ty sem nepatří.
Jak víš, jak vypadám?
Slyšel jsem hlas, který nekřičel.
Já sem rozhodně nepatřím.
Byl jsem zrovna v hospodě na pivu.
Jako dobrý hoch. Dokonce jsem za něj i zaplatil...
než se přede mně skočil nějaký ožrala,
jako zasraný král George.
Tak jsem mu dal ránu, jako varování.
A on spadnul hlavu na rozbitou láhev.
Přišel o oko, říkali.
Většině ožralů se nic nestane, jen tomuhle.
Co ty, slečinko, měla jsi na něco políčeno?
Na krajku.
Nebyla moc drahá.
Pak raději doufej v přepravu.
Tuhle naději jsem ztratila.
Měla jsem svou příležitost.
Nezdá se mi fér, dát ti jen jednu.
No, svět není fér.
To není.
K čertu s nimi a jejich šibenicí.
Pochčij se, když tě budou věšet.
Udělej jim na pak bordel pro mop.
Do poslední chvíle se nedávej snadno.
Takže jsi se plavila na lodi, a pak?
Zvládla jsem to až do Caroliny.
Nekecej! Amerika!
Jaká byla?
Nevím, nebyla jsem tam dlouho,
než jsem zamířila zpátky do Londýna.
Nedala jsem tomu šanci.
Škoda. Vidím v tom šanci.
Mohla bys zkusit úplatek.
Strážný by se za trochu zlata vzdal vlastního srdce.
Zrovna mi došlo.
Mohl bych dát nějaké moje.
Ty máš zlato?
Měl jsem. Docela dost.
Zadržují ho.
Svůj podíl jsem propil, ale zbytek jsem doručil v přesný čas.
Komu?
Králi.
Jsme ve vězení, zlato.
Všechno, co můžeme dělat, je povídat si příběhy.
Já svůj řekl, jsi na řadě.
Potkala jsem tam Indiánku.
V Americe.
Měla vozík s jablky.
Ráno prodávala koláče.
Kůži měla jako cihlu.
Zeptala jsem se jí na jméno a ona řekla "Susan."
Žena jako ona a "Susan"?
Řekla jsem: "S jakým jménem jsi se narodila?"
A ona prostě řekla: "Teď jsem Susan."
V Americe může být každý tím, čím si zamane.
Nové jméno, nový život.
Je to místo, kde můžeš být šťastný.
Co je sakra štěstí?
Píčus, co já vím.
Myslím, že jsem to věděla, když jsem byla malá.
Sedávala jsem na kameni a čekala, až se můj otec vrátí z moře.
Teď bych byla spokojená, kdybych byla spokojená.
Dům, strom.
Kdyby se mnou byl někdo laskavý.
Ne moc.
Žiju na svých botách a ze svých kapes tak dlouho,
co si pamatuji.
Můžeš být šťastný.
Tam bys to dokázal.
Co bych sakra dělal v Americe?
Doručoval zlato králi.
Nemají krále.
Zatím.
Všichni potřebují krále.
To je tu tak chladno každou noc?
Odsouzení nikdy nevěděli, kdy kat
zaváže svou smyčku.
Já...
Tohle jídlo jsem z kuchyně dostal já sám.
Čerstvý chleba, čerstvé ovoce.
Masový koláč.
Byla by tě na šibenici škoda.
Strážný z Newgatu pak udělal tři věcná prohlášení:
Že by to bylo dobré 12 týdnů před jejím případem nechat slyšet,
že podle jeho názoru je moc pěkná
a že by tu byl způsob, jak by mohla se šťastným úsměvem
ještě uniknout šibenici.
Když došlo na Essie, nikoho nešokovalo,
že se vymlouvala na břicho.
Vezeňské sestry, které vědí,
že je to obyvkle lež, byly překvapené,
že jsou nucené souhlasit,
že Essie opravdu čeká dítě.
Její trest smrti byl zase jednou změněn
na přepravu, tentokrát na doživotí.
V dalších dnech života by mohla mít noční můry,
o čase, který tam strávila.
Sea-Maiden přistál V Norfolku ve Virginii,
a Essie byla prodána farmáři s tabákem
jménem John Richardson, protože jeho žena zemřela
na horečku týden po porodu
jeho dcery
a on potřeboval kojnou a služebnou,
aby se o ní postarala.
A jak na jejím mléku děti rostly,
vypily Essiny příběhy.
Nech toho, ty zasrané dítě.
Všichni nejsme steaky.
Dej si.
Vidí, jak je můj žaludek zašitý
a není spojený s trávícím orgánům,
takže myslím, že si nedám.
Brzo už se zase dosyta najíš.
Jestli to tvůj chlápek přes vzkříšení dokáže udělat.
Může a udělá, jako laskavost.
Ne kvůli zlatu.
Kolik zlata máš?
Kolik je na hromadě?
Co je to sakra hromada?
A proč jednu máš?
Býval jsem králem.
Dobře.
Býval.
Pak ze mě udělali ptáčka.
Pak přišla matka církev a všechny nás proměnila ve svaté,
troly a pohádkové bytosti.
General Mills udělal zbytek.
Takže, co je odvoláním?
Co prodává Wednesday na tom božím festivalu,
že jsi musel mít lístek?
Válku.
Jednou jsem šel do války.
Nebo měl jsem jít.
Už je to douho.
V předvečer bitvy jsem se podíval do ohně...
a viděl svojí smrt, úplně jasně.
Viděl.
Věděl jsem, že ten den zemřu, jestli tam zůstanu.
Obul jsem si boty,
zahodil svůj meč
a uletěl jsem.
Dlužím bitvu.
Následuješ Wednesdaye, abys mohl bojovat ve válce
a zemřít? A kvůli čemu, kvůli jeho záležitostem?
Už jsem udělal horší věci.
U mě umírání funguje.
Každy by si to měl alespoň jednou zkusit.
Zdá se, že jsi v těch botách pár set let
chodil po zemi, takže už máš po lhůtě.
O Samhainově noci se duchové
můžou volně pohybovat po našem světě,
ale když si obléknete tohle,
budou vás brát za jedny z nich.
Koně se blíží!
Ano, tatínek je doma.
Ale komu musíme hlavně poděkovat?
Lep...?
...rikónovi.
Leprikónovi, správně.
Takže tady prostě necháme malou část naší sklizně.
Protože když se rozhodnou,
můžou vás svést z cesty, kterou jse šli už tisíckrát.
Řekla jim všechny ty věci a oni jim věřili,
protože jim věřila ona.
Olouvám se.
Právě jsem skončila, pane.
Dobrou noc, pane Richardsone.
Počkej.
Pane Richardsone...
Nikdy jsem si neuvědomila...
že jste mě vzal proto...
Essie mu řekla, jak je šokovaná ublížená,
jako ubohá vdova, která byla poždaná, aby prostituovala
mužem, ke kterému chová tolik úcty.
Jako chudá služebná se nemůže vdát,
takže jestli přemýšlí nad mučením
chudé dívky z přepravy,
nepochopila by to.
Chudá dívka z přepravy, která k vám chová city.
City, které jí nemůžete oplatit.
Essie...
John Richardson poklekl na jedno koleno
a nabídl jí ukončení její smlouvy.
Dokud jí nepožádal o ruku,
Essie pana Richardsona nepolíbila.
Ale když to udělala, a ona to udělala,
od té doby mu říkala Johne.
Jejich synovi říkali stejně.
Když jejch děti odešly do školy, aby se naučily písmena,
Essie se ujistila, že každé z nich
bude mít v jedné kapse trochu soli,
v druhé trochu chleba,
aby si byla jistá, že se jednou v pořádku vrátí domů.
Vždycky se vrátily.
John Richardson jí vroucně miloval.
Byli svoji deset let a Essie příhala,
že v noci slyšela skučet smrtku.
O týden později ho skolila horečka.
Byly dobré dny a byly špatné,
většinou v rovnováze, ale bylo jich mnoho.
Frama vdově Richardsonvé rozvkétala před očima,
a ona vždy potom věděla, že už není žádné"mami",
nebo, časem, "babi".
Děkuji, drahá.
Samozřejmě, nikdy nemusíš zapdanout do davu.
Ne, dokud se ti Alplauchra neproplíží do pusy
a neudělá si z tvého břicha domov.
Pro tohohle tvého spolujedlíka bude tvoje večeře dobrá,
takže bez ohledu na to, kolik toho sníš,
nikdy nebudeš sytá, nikdy.
Nikdy. Nikdy.
Nikdy.
Matko, to stačí.
Zdá se, že ve Virginii není místo pro duchy starých
takže Essie už dál pohádky nevyprávěla.
Držela si je v srdci,
kde jí hřály jako otcův guláš
o chladné noci v Bantry Bay před dávnou dobou.
Essie MacGowanová?
Řekni mu to.
Řekni mu, že je hotovo.
Kurva!
Ku...
Kurva.
Nedívej se.
Pojď.
Hni sebou.
Essie MacGowanová?
Znám vás?
Mohla byste mě znát.
Vy jste Ir.
To jsem jsem.
Muž z kopců.
Teda spíš byl jsem.
Ale teď jsem tady, v tomhle novém světě.
kde nikdo čestný nedává pivo nebo mléko.
Nebo bochník chleba, když přijde čas sklizně.
Jestli jste ten, kdo si myslím,
nemám s vámi žádný spor.
Ani já s vámi.
I když jste mě sem přivedla vy
a pár dalších jako vy.
Do téhle země bez kouzel,
bez pohádkových bytostí a jim podobných.
Změnil jste mě k lepšímu.
Ve starou a nemocnou.
Jsme jako vítr, foukáme oběma směry.
Ano.
Můžete mě vzít za ruku, Essie MacGowanová?
Pořád byla teplá, když jí našli,
i když už jí z těla vyprchal život
a byla oloupána pouze polovina jablek.
www.Titulky.com