"Jelikož se to obejde bez pošetilého mávání hůlkou,
leckdo z vás stěží uvěří, že toto jsou kouzla a čáry."
"Pochybuji, že byste opravdu pochopili, jaký půvab v sobě má
tiše bublající kotlík a výpary, které se nad ním tetelí."
"A neviditelná síla šťáv, jež skrytě putují lidskými žilami,
omamují mysl a podrobují si smysly."
"Dokážu vás naučit, jak stáčet slávu,
připravit věhlas a dokonce uchovat smrt."
"Pokud ovšem nejste takové stádo tupohlavců,
jaké musím obvykle učit."
V Harry Potterovi stvořila J. K. Rowlingová jeden z nejpůvabnějších a kouzelných
světů moderní fikce.
Ale je to vize, založená na víc, než pouhé fikci.
V mnoho věcí, o kterých čteme v románech Harryho Pottera,
lidé dříve skutečně věřili a jednali podle nich v minulosti.
Jo udělala to, že vzala známé hodnoty,
vzala známé příběhy
a přidala je do vlastní nádherné směsi.
Moje mandragory nevypadají úplně takhle.
Lidstvo je posedlé pátráním po kouzelných schopnostech od nepaměti.
Od pradávného souboje o podmanění si smrti...
... k pochopení údělu...
... a zvrácení osudu...
Podívejte na tohle. Panebože!
Myslím, že to fungovalo.
... lidé sní o magických způsobech uvažování.
Nemyslím si, že by měli všichni věřit na kouzla,
ale nejsem si jistá, jestli bych věřila někomu, že na ně vůbec nevěří.
Accio.
Tohle je příběh kouzel z běžného života
přímo v srdci Harryho Pottera.
HARRY POTTER: HISTORIE KOUZEL
Tento rok je velmi zvláštní výročí
a blíží se podivná oslava.
Přijeli jsme sem až z Brooklynu v New Yorku.
Tohle je moje máma, tohle je moje dcera
a tohle jsou moje vnučky.
Obliviate!
Přišla jsem za Ufňukanou Uršulu, protože má zajímavou osobnost
- na někoho, kdo je mrtvý. - Jo.
Jsem profesorka Minerva McGonagallová a nemám správný přízvuk
takže to ani nebudu zkoušet.
Ukaž se.
Klidně můžeš ke mně do kabinky, Harry.
Je tomu 20 let, co z nás malý čarodějnický chlapec
ze všech udělal mudly.
Myslím, že hluboko uvnitř každého z nás je něco,
co by chtělo dostat sovu a dozvědět se...
... nejen, že jste jedineční a výjimeční,
ale že vás vezme někam, kde jsou stejní lidé.
Chci říct, že myslím, že to je velmi zajímavý nápad.
Není to jenom něco, po čem žadoní děti,
je to něco, po čem toužíme všichni.
Svým způsobem jsem miloval být v tom světě.
Líbilo by se mi být v tom světě.
Přál bych si být kouzelník!
Ale čarodějnický svět Rowlingové je tomu našemu blíž, než si myslíme.
Jak kdysi řekla Harryho dobrá kamarádka Hermiona Grangerová...
Copak se legendy nezakládají vždy na reálném příběhu?
V Čarodějově synovci od C. S. Lewise
je jeden z nejkrásnějších fikčních světů,
o kterých jsem kdy četla, který je světem mezi světy,
což je místo, kde jste v lese a tam je mnoho jezírek
a každé jezírko, do kterého skočíte vás vezme do jiného světa
a tím pro mě vždycky bývala knihovna.
Byla jsem jedním z těch dětských knihomolů,
kteří, pokud mohli, nikdy neopouštěli knihovnu.
Takže ano, jistě, pro mě je knihovna skutečně kouzelné místo.
V Britské knihovně
se chystají všemožné kouzelnické přípravy.
A to všechno proto, aby vytvořili novou výstavu,
která má za cíl poodhalit spojitost mezi skutečnou historií kouzel
a psaním J. K. Rowlingové.
A je tu všechno od první knihy.
Většina těchto věcí J. K. Rowlingové nebyla nikdy dřív vystavována.
Je to poprvé, co je budeme vystavovat.
Tohle je na stroji psaná synopse Harryho Pottera a kamene mudrců.
Počátkem 90. let
bylo toto napsáno a rozesláno agentům a vydavatelům,
aby se příběh prodal.
Jo, musela prodat Harryho Pottera.
To byste si nepomysleli, že ano?
Vtip je v tom, že my mudlové,
nějak tušíme, že je tento ukrytý svět, protože známe leccos
z mytologie, ale to, co si myslíme, je obvykle špatně.
Samotná kouzla ve skutečnosti vůbec nejsou taková, jak si myslíme.
Využití mýtů nebo myšlenek o neuvěřitelných stvořeních a tak
byly způsobem, jak dát podstatu tomu světu.
Myslím, že J. K. Rowlingová použila kouzla
a historii kouzel velmi neobyčejně sofistikovaným způsobem,
a možná jsou tam i aspekty, který vy, coby běžný čtenář,
možná ani neodhalíte.
"Alchymistické studie se už odpradávna zabývají
vytvořením Kamene mudrců,
bájné látky s úžasnými schopnostmi.
Kámen mudrců promění každý kov v ryzí zlato.
Kromě toho vytváří Elixír života,
a kdo se ho napije, stane se nesmrtelným."
Hledání nesmrtelnosti byl úkol, jemuž středověcí alchymisté
zasvěcovali své životy.
Jeden z nich se stal předmětem legend.
"V průběhu staletí se o Kameni mudrců vyskytuje mnoho zpráv,
ovšem jediný, jenž v současné době existuje, patří panu
Nicolasi Flamelovi, známému alchymistovi a milovníkovi opery.
Pan Flamel, jenž loni oslavil šestisté šedesáté páté narozeniny,
žije spokojeným životem v Devonu se svou manželkou Perenellou, které je 658 let."
V příbězích o Nicolasi Flamelovi
je on osobou, která skutečně objevila klíč k věčnému života
a také pořád žije.
Nechci spoilovat ten příběh, ale je založený na skutečné postavě,
která žila v Paříži počátkem 15. století
a samozřejmě, bohužel, zemřel,
ale máme jeho náhrobní kámen.
Je to sám o sobě docela kouzelný objekt.
Nicolas Flamel možná neobjevil nesmrtelnost,
ale alchymisti pokračovali v jeho hledání elixíru života.
A některé z jejich tajemných instrukcí se dochovaly
na kouzelném svitku.
Vyndáme ho teď z krabice.
- Tak, tohle je... úžasný... - Panebože.
... Ripleyho svitek. Tady ho máme.
Je výjimečný. Myslím, že byl vytvořen kolem roku 1600...
a píše se na něm, jak vyrobit kámen mudrců.
Podívejte.
- Není to úžasné? - Je to neuvěřitelné. Podívejte.
A ty barvy jsou pořád tak...
Je nádherně dochovaný.
No, byl celou tu dobu svinutý,
takže to ho částečně chránilo.
Velmi zřídka ho celý rozmotáváme.
Jsem opravdu poctěná, že to můžu vidět.
Je to poprvé, co jsem měla možnost vidět takovýto
artefaktu na vlastní oči.
Jistě, že jsem měla spoustu knih jako předlohu,
z nichž některé jsou velmi laciné,
tak 25 let staré,
nebo 30 let staré, a které jsem používala jako podklady.
Takže, naprosto sobecky, toto byla šance vidět to pravé.
Měla jsem velmi živý sen o Nicolasi Flamelovi
během psaní Kamene mudrců.
Zdálo se mi, že jsem byla v jeho alchymistické pracovně
a tyhle symboly byly všude na jejích zdech.
Na nic jsem se neptala, jen jsem se dívala.
Typická spisovatelka, jen jsem se dívala.
Ani jsem se neptala.
A u všech až na jeden,
tady tenhle,
to je kámen mudrců.
Nikdy předtím jsem...
neviděla nic takového.
A myslím, že většina lidí ne.
Co mě fascinuje na alchymii je, že máte směsici vědy...
Myslím skutečné vědy, že?
Protože to byla původní chemie,
takže část toho je opravdu vědecká.
Zabývali se fenomény, které dnes bereme jako základ
pro chemii. Takže je to vlastně fascinující hybrid, že ano?
Jo, kombinace všech těch nápadů.
A jsem opravdu zklamaná, že jste ho nezkusili vyrobit.
Protože kdyby to fungovalo, tak budeme za blázny!
Ujistíme se, že to nefunguje. Jo.
Mnoho vědeckých objevů bylo skutečně výsledkem lidí,
kteří prováděli alchymistické postupy.
Existuje velmi známá malba
od Josepha Wrighta z Derby,
která zobrazuje německého chemika, alchymistu,
ze 17. století.
Pokouší se vytvořit zlato a vaří v kádince moč!
Nevytvořil tak zlato, ale objevil tím procesem fosfor.
Vztah mezi kouzly a vědou,
obzvláště ve velmi ranném období, byly velmi důležité.
Co existuje za síly, které možná nedokážeme vidět, ale
dokážeme je využít a přizpůsobit pro naši potřebu?
A v některých případech jsou to svým způsobem kouzla.
Například penicilin je svým způsobem kouzlo.
Jen je to kouzlo, které doopravdy funguje.
Ale dokonce i v dnešní, osvícensky racionální době,
je možná pořád místo pro starověké způsoby uvažování.
Kouzla mě samozřejmě fascinují,
protože jsem strávila spoustu času psaním o nich,
ale myslím, že se to pojí se zásadními věcmi jako, o čem je,
být člověkem, a co lidské bytosti chtějí, a čemu věří.
"Když byl menší, snil Harry nejednou o nějakém neznámém
příbuzném, který přijde a odvede si ho, ale nikdy se to nestalo.
Dursleyovi byli jediní příbuzní, které měl.
Občas se mu ovšem zdálo nebo v to možná doufal,
že na ulici jako by se k němu hlásili úplně neznámí lidé,
a ještě k tomu vypadali velice podivně."
Děti věří kouzlům, protože si začínají uvědomovat
a ovládat svůj svět.
Ale myslím, že to v sobě máme všichni.
Svět je komplexní a z větší části nepoznatelný,
a ačkoliv jsme se posunuli k vědě,
myslím, že my všichni máme v srdcích
určité množství kouzelného uvažování.
Tarantellegra!
Locomotor Wibbly!
Evanesco!
Rictusempra!
Musím udělat takové to "fšššššš",
jinak mi to nepřipadá reálné.
Na to, vysledovat skutečnou historii kouzel,
je jen méně vhodných míst, než je Britská knihovna.
Má 150 miliónů položek
a kurátoři v nich pátrali více než rok.
Jsme teď asi čtyři patra pod Britskou knihovnou
v trezoru, kde schováváme ty nejcennější knihy.
Jsou tu dole stovky a tisíce knížek,
takže, ano, je to obrovské.
V té sbírce se vydáváte do jakési podivné říše,
kterou možná nelze tak snadno pochopit nebo katalogizovat.
Jsou často opomíjeny, nejspíš proto, že nemluví
k našim vědcům takovým způsobem, jako k lidem, praktikujícím kouzla.
Jak ví každý správný student Bradavic,
dobrá kouzelnická kniha vám může zachránit život nebo vyřešit problémy.
Ale v 16. století
jim důvěřovali i členové Britského kulturního výboru.
Takže tohle je jeden z mých nej- oblíbenějších rukopisů na té výstavě.
Je to skutečná kniha kouzel, a je velmi pěkná na pohled,
myslím si, a má velmi zajímavý obsah.
Skutečná kouzelnická příručka,
která patřila Alžbětinskému básníku Gabrielovi Harveymu.
Tohle je například pokus nebo kouzlo pro neviditelnost
a jak ho provádět.
O Gabrielovi Harveym toho bylo napsáno mnoho,
ale pokud je mi známo, tak nevím, že by kdy zmizel.
"V milosrdenství, které prokazuješ lidem,
učiň mne neviditelným."
"Zamířil tam a neviditelný plášť si těsně přitáhl k tělu.
V knihovně byla tma jako v hrobě a Harryho jímala hrůza.
Rozžehl si lampu, aby mezi řadami knih viděl na cestu."
Zprostředkovat velmi imaginární svět J. K. Rowlingové je obrovská výzva
pro kurátory.
Na svou pomoc získali ilustrátora Harryho Pottera Jima Kaye,
jehož malby a kresby oživí propojení mezi
literární fikcí a historickými fakty.
Poprvé jsem začal kreslit Harryho Pottera
roku 2013,
a tenkrát jsem si myslel:
"Udělat všechny ilustrace pro první knihu mi zabere tak půlrok."
A pak mi to trvalo dva a půl roku, 7 dní v týdnu,
obvykle 12 hodin denně.
Byl to obrovský tlak a nechcete zkazit knihu,
která je světový dětský bestseller.
Tým Britské knihovny vybral vzorky Jimovy práce,
které ukazují na výstavě.
Kdo je tohle? McGonagallová.
Vytvořil jsem ji vlastně volně podle mé partnerky,
ale, a to musím zdůraznit, pro tu malbu jsem ji udělal starší.
Nejpoutavější Jimovy ilustrace jsou tyto podivné exempláře.
Kořeny mandragory a jejich semenáčci.
Zdají se být neškodní,
ale s těmito kořeny musíte zacházet opatrně.
"Harry si přitiskl klapky na uši.
Neslyšel teď vůbec nic.
Profesorka Prýtová si nasadila růžové chlupaté klapky,
vyhrnula si rukávy hábitu,
pevně uchopila jednu trsnatou rostlinku a důkladně zatáhla.
Harry samým překvapením vyjekl, ovšem nikdo ho neslyšel.
Namísto kořenů
vylezl z hlíny malý, špinavý a kromobyčejně ošklivý mužíček.
Listy mu vyrůstaly přímo z hlavy.
Měl světlezelenou, skvrnitou kůži
a bylo vidět, že huláká z plných plic.
Profesorka Prýtová vytáhla zpod stolu veliký květináč,
mandragoru do něj přesadila a přihrnula k ní tmavý, vlhký kompost,
až bylo vidět jen trsnaté listy.
Pak si oprášila ruce,
dala všem znamení zdviženými palci a sama si také sundala klapky.
„Jelikož naše mandragory jsou jenom sazeničky, jejich křik zatím nemůže
nikoho zabít,“ řekla klidně,
jako by před chvilkou neudělala vůbec nic choulostivého, prostě jen zalila begonii.
„Na pár hodin by vás ovšem dokázaly přivést do bezvědomí.“
V bylinkářství se traduje, že hrůzostrašný řev mandragory
dokáže zabít nebo ohlušit posluchače.
Britská knihovna objevila nezvyklou ilustraci tohoto mýtu.
Skutečně velmi nezvyklou ilustraci.
Takhle moje mandragory teda nevypadají.
Vidím tu nahého mužíčka...
... s listy a...
Z hlavy mu vyrůstají listy
a na nich jsou oddělené ruce a nějaký pes ho táhne ze země.
To je tak zajímavé.
Tohle není obyčejný muž.
Je to kořen mandragory.
Mandragory. Ano, je nádherná.
Sklízet mandragory může být plné nebezpečí,
ale rukopis ze 16. století z Itálie
má nezvyklou metodu, jak se ochránit.
"Přivažte mandragoru za psa, zacpěte si uši hlínou,
a pak zatrubte na roh.
Jak začne polekaný pes utíkat,
vytáhne mandragoru aniž by vám její řev ublížil."
Dá se říct, že jsem si ten mýtus upravila po svém.
Velmi podobně, nicméně v mé verzi nejsou psi.
Vytahovali je přímo lidé a kořen mandragory byl základem
pro regenerační lektvar, který byl potřeba
toho roku v Bradavicích.
Existují skutečné mandragory a jejich kořen má podobu člověka,
takže odtud asi pochází ten mýtus, že ano?
Lidé se velmi často
odchýlí od skutečného objektu.
Mandragory už dnes nejsou samozřejmostí.
Nicméně rozmanité pověsti, které je obklopují, se všechny točí
kolem tohoto malého, umouněného kořene.
V těchto kořenech je rozhodně něco...
... antropomorfního.
Je to skoro jako nějaké vypouklé břicho.
Takže máte trochu nafouklé břicho,
od nějž pokračují nohy...
které se mi docela líbí.
Lidé byli odjakživa fascinováni kořeny mandragory
a skutečností, že mají velmi silné chemické složení,
které má na lidi v případě, že ho pozřou,
halucinogenní účinky.
Může ovlivnit váš srdeční tep, můžou se vám rozšířit zorničky,
můžete mít sucho v puse.
Je to spousta děsivých věcí, ale to hlavní, co budilo pozornost
lidí po dlouhou dobu, jsou halucinogenní účinky.
Takže kombinace tohoto antropo- morfního, člověku podobného kořene,
spolu s velmi silným a na psychiku působícím složením.
Chci říct, že to bylo nevyhnutelné, že si lidí spojí jedno s druhým
a vytvoří tuhle báječnou mytologii kolem té rostlinky.
Halucinogenní. To se počítá, co?
Jo, to se rozhodně počítá.
Snažila jsem se vyhnout halucinogenním drogám v Bradavicích.
Věděla jsem, že to tak bude nejmoudřejší.
Upřímně řečeno se tam toho dělo i tak dost, takže nepotřebovali drogy,
aby měli vzrušující život.
Mandragora neposkytovala jen halucinogenní účinky.
Ty uřezané ruce symbolizují její použití jako anestetikum
při amputacích.
Středověké herbáře jako tento odhalují zázraky a tajemství
inspirovaná rostlinami.
Byla to doba, kdy většina lidí neměla vůbec žádný přístup
k lékům. I malé poranění vás dokázalo zabít, chápete?
Není divu, že lidí vynakládali tolik úsilí do potenciálních léčivých
schopností rostlin všude kolem.
Rostliny jsou klíčovou přísadou v čarovném světě J. K. Rowlingové,
kde jsou používány k přípravě lektvarů a je možné je pořídit
v lékárně jistého pana Mulpeppera.
Jeho jméno může připomínat jeden z dalších vystavovaných předmětů
Kompletní herbář od Nicholase Culpepera.
Culpeper byl skutečně průkopnický bylinkář.
Byl to on, kdo způsobil v Británii revoluci v lékařství.
Sebral moc z rukou lékařů a vrátil ji do rukou
obyčejných lidí.
Nicholas Culpeper, vyrůstal na venkově v Sussexu
tady v Isfieldu.
Tahle pěšinka je přesně ta samá pěšinka, po které
chodíval mladý Culpeper z kostela od svého dědečka
naproti do vesnice a právě tady se naučil všechno o
květinách a rostlinách na anglickém venkově.
Tahle roztomilá rostlinka je vrbovka úzkolistá.
Culpeper říká, že je velmi vhodná na boláky v ústech,
pokud s ní kloktáte. Také říká, že je dobrá na intimní partie.
Nejsem si úplně jistý, co tím myslí.
Třeba kopřiva žahavka vás může zranit, určitě umí být
velmi žahavá, ale je také velmi dobrá pro vaše zdraví.
Může léčit kousnutí od psa, hadí uštknutí, gangrénu, krvácení z nosu,
všechny možné věci. Je o tom celá stránka v Culpeperovi.
Tady máte řebříček obecný, který je podobný jako bertrám,
který užívají v Harry Potterovi.
Hojí zranění, záněty, vředy.
Je také ale velmi dobrý na bolesti zubů.
Jo a je taky dobrý na hemeroidy.
Léčiva jako tohle nebyly známy všem, jen elitní menšině.
Těm, kteří měli licenci z Vyšší odborné lékařské,
jejíž poplatky byly přemrštěné.
V 17. století kontrolovali veškeré lékařství doktoři.
Měli veškeré znalosti, všechny sepsané v latině ve velké knize.
To bylo mimo možnosti obyčejných lidí.
Culpeper udělal to, že tu knihu přeložil do angličtiny.
Řekl lidem, že si mohou sami zajistit léky a kde je najít.
Doktoři tím samozřejmě byli pobouřeni.
Zveřejnil jejich tajemství.
Nicméně už bylo pozdě.
Poprvé lidé mohli,
místo spoléhání se na doktory a placení spousty peněz,
skutečně vydat ven na louky,
na pole a najít si tam vlastní léčivo.
A to také udělali.
Kniha byla vydána téměř před 400 lety
a dodnes je vydávána.
V 17. století jste si ji mohli koupit na každém rohu.
Dnes si ji můžete koupit online.
Je to hned po Bibli nejdéle vydávaná kniha.
Culpeperova kniha měla pro J. K. Rowlingovou zvláštní význam.
To jo.
Tuhle knihu znám.
To je Culpeperův kompletní herbář
a já mám jeho dva výtisky.
Můžu se toho dotknout?
Budu opravdu opatrná, opravdu se bojím.
Páni, podívejte.
Nejde jen o vlastnosti těch rostlin,
jde o to, jak o těch rostlinách psali
a pozorovali je a spojovali je s pohyby planet a tak.
Je to tak kouzelné.
"Ano, je to tučné, mastné a mírné.
Vzniká z toho vlhkost, vzdušná a mírně teplá."
Miluju to.
"Půlnoc přišla a zase minula a Harry pořád dokolečka četl pasáž
o použití mrzkotrávy,
libečku a kýchavky, aniž by si z ní něco pamatoval.
Tyto byliny jsou nejúčinnějšími pro mozku zanícení
a jsou tedy více používány v matoucích a otupujících výtažcích,
kde čaroděj touží horkost hlavy a lehkomyslnost vyvolati…
I když jsem nepoužila přímo to, co se tam píše,
tak to bylo velmi inspirativní.
Způsob, jakým tam píšou o těch rostlinách mě velmi inspiroval.
Je to úžasná kniha. Podívejte.
A někdy jsem použila původní názvy, abych vytvořila vlastní, víte?
Stačí se podívat, jakým způsobem skládají slova.
Mořská kapusta - to je báječné.
Nicholas Culpeper byl také obviněn z čarodějnictví, 10 let před tím,
než vydal svou knihu.
Roku 1642 byl obviněn z čarodějnických praktik.
K tomu došlo pravděpodobně kvůli nepřátelství, které vzniklo
mezi ním a Vyšší školou lékařství,
ale také proto, že u lidí, kteří míchají bylinky,
a vytvářejí lektvary, u nich vždycky budou tyto pochyby.
"Lidé nedisponující čarodějnými schopnostmi (častěji známí jako mudlové),
se sice v dobách středověku nesmírně báli čar a kouzel,
nebyli však příliš zdatní v jejich rozpoznávání.
Při oněch vzácných příležitostech, kdy se jim podařilo chytit skutečnou čarodějku či kouzelníka,
nepřinášelo jejich upálení sebemenší efekt.
Čarodějka či kouzelník prostě pronesli základní ohnivzdorné zaklínadlo
a pak předstírali, že ječí bolestí,
zatímco ve skutečnosti si užívali příjemného, lehce šimravého pocitu.
Je dokonce známo, že Vendelína Výstřednice nalezla v upalování takovou zálibu,
že se v různých převlecích nechala chytit celkem sedmačtyřicetkrát."
Čarodějnice a čarodějové v Potterovi jsou morálně neutrální.
Jste tak dobří nebo zlí, jak se rozhodnete být.
Není nic přirozeně špatného na tom, praktikovat kouzla,
je to prostě schopnost, kterou někteří lidé mají.
Nicméně v minulosti byla většina zmínek o čarodějnicích negativní.
A spojitost mezi čarodějnicemi a mocnou temnou magií
byla posílena i knihou.
Tohle je nejstarší ilustrovaný výtisk pojednání o čarodějnictví.
Jmenuje se De Lamiis Et Phythonicis Mulieribus,
což je volně přeloženo "O čarodějnicích a věštcích".
Je to první tištěné vizuální vyobrazení čarodějnic.
Bylo vydáno roku 1489
a sepsal ho člověk jménem Ulrich Molitor.
V knize sice píše Molitor o tom, že čarodějnice nejsou tak mocné
jako lidé, ale jeho ilustrátor si ten text nejspíš nečetl.
Protože kresby znázorňují zcela jiný příběh.
Takže tady vidíte dvě ženy, které jsou staré,
jsou vyzáblé a vypadají zlověstně.
Jsou nebezpečné a jsou mocné.
Jsou tu vyobrazeny, jak dělají nebezpečná kouzla s počasím,
krupobitím, a používají kotel.
Tohle je nejstarší tištěný obraz, kde čarodějnice používají kotel.
Kniha byla vytištěna ve 49 různých vydáních
a byla vydávána ještě před sto lety.
Celý text je psán v latině,
což pro běžného člověka prakticky nebylo dostupné,
i kdyby uměl číst.
Ale obrázky jsou něco, co dokáže přečíst každý
a v tom je síla této knihy.
Stmelila ikonografii toho, jak si myslíme, že vypadají čarodějnice.
Na okraji Atlantiku na pobřeží Severního Cornwallu
je jedno z nejkouzelnějších míst v zemi - Boscastle.
Má dokonce vlastní muzeum čarodějnictví.
Tohle koště patřilo Olze Huntové z Manatonu.
Používala ho, aby za úplňku
létala a poskakovala
na tom koštěti na Haytoru v Dartmooru.
Koště Olgy Huntové je jeden z artefaktů, který uvidíte na výstavě.
Britská knihovna pročesala tamní muzeum na další zajímavé objekty.
Je jich tam na výběr 3.000.
Tenhle kotlík je spojený s velmi nezvyklým příběhem,
protože explodoval,
tak jako ten v příbězích o Harry Potterovi.
Tohle je zajímavé!
Hlava v dehtu.
Rozhodně věřím na kouzla.
Musím mít pro to důvod?
Muzeum vlastní jednu z největších sbírek čarodějnických artefaktů na světě.
Tohle je třeba sušená kočka.
Často je najdete ve starých budovách kde se používaly jako ochranné
kouzlo proti zamoření škůdci.
Asi si řeknete, že by to líp zvládla živá kočka, ale tak to holt bylo.
Tady je několik lidových kouzel.
A tohle je ošklivá žabí kletba.
Čarodějnictví je v podstatě lidové kouzlení, praktikované
běžnými lidmi.
Dobré věci, které dělávaly čarodějnice,
bývaly každodenní řešení.
Někdo za vámi přijde, že má problém,
vy řeknete kouzlo, dáte mu bylinku a vyřešíte jeho problém.
Je tu jedno obzvlášť kouzlo lásky, které budete moct vidět
na té výstavě. Jejda, je pryč!
Promiňte. Kde je... ?
To kouzlo bylo tady. Že by ho někdo... ?
Kdepak je? Á, tady je!
Toto kouzlo lásky a předměty zapůjčené Britskou knihovnou
mají své analogie v Harry Potterovi.
Tyto ovšem používaly skutečné čarodějnice v mudlovském světě.
Je to rytina na lastuře ústřice.
Ústřice byly - vlastně jako všechny škeble - symbolem plodnosti.
A pak jsou tam dvě propojená srdce a symboly pro ženu
a muže nahoře a dole.
Takže jeden nebo druhý mohl být omámen kouzlem
od nějakého prohnaného muže nebo prohnané ženy.
Kouzla jsou svým způsobem systém spirituální víry,
protože závisejí na myšlence,
že existuje spojení mezi vším živým a že veškerý život je posvátný
a že kouzla jsou způsobem, jak čerpat tuto tvůrčí energii,
která je všude v přírodním světě, který nás obklopuje.
A tady máme výběr hůlek.
Jedna z nich bude i na té výstavě.
Hůlky jsou velmi subtilní.
Jsou využívány pro nasměrování energie,
ale také k vytvoření magického prostoru.
Tady máme příklad velmi temného použití...
... této praktiky, což je trhací prut.
A trhací pruty se používaly především k trhání lidí a směřování
negativní energie ve formě nějaké kletby.
Dovedu si představit, že to snadno mohlo někoho zabít.
Tedy, když to použil ten pravý člověk tím pravým způsobem.
Proto to máme obvykle za sklem.
Každý student Bradavic potřebuje vlastní hůlku.
Ale žádné dvě hůlky nejsou stejné.
„Mluvíte o hůlkách, jako by měly duši,” řekl Harry,
„jako by mohly sami myslet.”
„Hůlka si vybírá kouzelníka,” odpověděl mu Ollivander.
“To ví každý, kdo studoval výrobu hůlek.”
Hůlky jsou zásadní součástí pronášení kouzla
a každý má svou oblíbenou.
Expelliarmus!
Fungovalo to?
Kdybychom je dokázali použít v mudlovském světě,
bylo by to velmi užitečné.
Já bych začarovala TJe z naší třídy, aby mě miloval.
Ne, ne do televize!
Obliviate!
Ale aby kouzlo fungovalo,
musíte umět správně zatočit a švihnout zápěstím.
Piertotum locomotor!
K hůlkám jsem nemohla nic najít, takže jsem si to celé vymyslela.
To bylo všechno ze mně a fakt mě to bavilo a dokonce si pamatuji
přesně, kde jsem byla. Seděla jsem venku pod stromem
jednoho teplého, slunečného dne, kdy jsem psala tu kapitolu,
z obchodu s hůlkami v Kameni mudrců.
A jak jsem tam seděla, tak jsem vymyslela všechny ty propriety
a jejich účel a... jo, fakt jsem si to užívala.
Takže, jo, ne, obávám se, že netuším nic o tom...
Nevím nic o tom, co kdo jiný řekl o hůlkách.
Celé jsem si to vymyslela.
Jsou ale lidé, kteří vyráběli kouzelné hůlky po staletí.
Dustyové Millerovi, otec a syn, pocházejí z dlouhé linie výrobců hůlek.
Já jsem Dusty XII.
XIII, promiňte. Můj otec byl XII. Ahoj, dědo!
A můj syn je XIII. XIV!
To se mi líbí. Právě jsem povýšil. Viděli jste to?
Pracujeme pro duše stromů,
které nám říkají, kam jít a sbírat kousky dřeva,
kde ho sbírat,
z jakého stromu je sbírat.
Je to velmi komplikované
a často to znamená vstávat uprostřed noci,
abyste byli v lese za rozbřesku.
Proč chtějí vždycky rozbřesk, to netuším.
Proč to nemůže být přes oběd...
- To je úplně o něčem jiném. - Stromy nemají oběd.
Ne, to máš pravdu, nemají.
Dřevo, které sbírají, upravují na hůlky,
které, jak věří, směřují posvátnou sílu stromů.
Protože máme tohle partnerství s dušemi stromů,
které nám říkají, kdy dělat konkrétní nástroje, konkrétní věci
pro lidi, které mohou změnit jejich životy...
aby mohli... třeba uzdravit druhé lidi nebo sebe,
tak to děláme rádi a taky jsme tím strávili celý náš život.
Kolik myslíte, že jste jich za život udělali?
Něco kolem 7000... ?
7.500.
Ale já je dělám rád, takže on je dělá jen čas od času - jednu, dvě, víte?
Pro nás je to staromódní kouzlo.
Je to část magického zázraku světa.
Bohužel kouzla, jak je známe, se nedějí bezprostředně.
Vesmíru to obvykle chvilku trvá, aby to dohnal
a udělal ty změny.
V kouzelném světě Rowlingové
jsou účinky kouzel okamžité.
Expecto patronum!
Jen musíte říct slova správným způsobem.
Například množící kouzlo.
Geminio.
Geminio!
Kouzla mají obvykle svůj původ v klasických jazycích a titul
Rowlingové z francouzštiny a klasiky se ukázal být užitečný.
Někdy jsem si to prostě vymyslela.
Obvykle to záleželo na závažnosti toho, co jsem vymýšlela.
Obvykle jsem tíhla k tomu dávat bohatší původ věcem, které byly velmi
významné, jako například kletba Crutiatus
nebo Avada kedavra, zatímco ty...
Ty srandovní věci, jako Wingardium Leviosa jsou přesně jak to zní,
tedy lehkomyslné a srandovní.
Wingardium Leviosa!
Harrymu byly teprve čtyři roky, když se setkal s nejhoršími kletbami
v čarodějnickém světě.
Tři kletby, které se nepromíjejí.
Co jsou neprominutelné kletby a co přesně dělají?
Imperio!
Máme tu Imperio, což je kletba ovládající.
Crucio!
Crucio je mučicí kletba.
Ten, na koho ji uvrhnete, se ocitne v ukrutných bolestech.
Takže... fakt špatný.
A poslední kletba, ta nejodpornější ze všech -
smrtící kletba.
"Avada Kedavra!
Mocný záblesk zeleného světla pronikl Harrymu i skrze zavřená oční víčka;
slyšel, jak vedle něj dopadlo na zem cosi těžkého;
bolest v jizvě byla tak úporná, až se mu chtělo zvracet,
pak se však zmírnila.
Oči ho dosud pálily, ale otevřel je, předem naplněn hrůzou z toho, co spatří.
Cedric ležel na zemi vedle něj s rukama i nohama rozhozenýma.
Byl mrtvý."
Zní to velmi mocně, že ano? Avada kedavra.
Má to v sobě skutečnou sílu.
Je to aramejsky, myslím.
Je to skutečná odvozenina od abrakadabra,
což spousta lidí neví. Odtud pochází abrakadabra.
A doslova to znamená: "Nechť je ta věc zničena."
Abrakadabra je dnes obvykle vnímána jako kouzlo,
které používají kouzelníci, když tahají z klobouku králíka,
ale ve skutečnosti byla poprvé použita v době Říma k ochraně
proti onemocnění malárií.
V tomhle rukopisu se říká, že máte napsat slovo "abrakadabra"
opakovaně na malý kousek pergamenu
a pokaždé, když ho napíšete,
tak byste měli vynechat jedno písmenko,
dokud nevznikne malý trojúhelníkový text.
A když to dokončíte,
uvážete si ho kolem krku
a dokud ho tam máte,
tak slouží k ochraně proti malárii.
Víra je pro kouzla také důležitá.
Pokud v to věříte, tak se to stane.
Jednou jsem četl skvělou myšlenku, kde se říkalo:
"Ti, kteří nevěří na kouzla, je nikdy nenajdou."
A to je naprostá pravda.
Pokud v ně věříte, pokud věříte, že má ta hůlka moc,
pokud věříte, že vás tenhle talisman ochrání,
tak vám to dává jistý pocit útěchy.
A myslím, že ta myšlenka se týká všech lidí.
Myslím, že je to univerzální pro lidské zkušenosti.
„A odpoledne dvouhodinovka jasnovidectví,“ zasténal Harry nad rozvrhem.
Vedle lektvarů bylo jasnovidectví jeho nejméně oblíbeným předmětem:
profesorka Trelawneyová mu soustavně předpovídala smrt
a Harryho to znepokojovalo a rozčilovalo."
Krásná věc, odkazující k jasnovidectví.
"O zázracích minulých, jsoucích a budoucích."
O věštbách staré matky Shiptonové,
což byla slavná čarodějnice, která věštila z Knaresborough.
Pěkný, zajímavý obrázek čarodějnice, který, jak jsem přesvědčen...
Jo, rozhodně to není klišé s tím enormním nosem
a s bradou, která se téměř dotýká jeho špičky.
To je úžasné.
Baví mě věštby v knihách Harryho Pottera,
protože jsem tam jasně napsala,
že vyjdou tak jedna z miliónu.
Svobodná vůle je základním kamenem v knihách o Harry Potterovi, ne věštby.
"Ve chvíli, kdy jste se narodil, určitě vládl na obloze Saturn…
máte tmavé vlasy a střední postavu…
a v raném mládí vás postihly takové ztráty…
jistě se nemýlím, drahoušku,
když řeknu, že jste se narodil uprostřed zimy?
„Ne,“ řekl Harry.
„Narodil jsem se v červenci.“
Tyto předměty budou poslány do Britské knihovny, aby byly instalovány
do sekce, věnované věštění.
Čaj. Čajové hrnky.
Používané pro věštění.
Musíte použít sypaný čaj. Se sáčkovým to nefunguje.
Klasické kouzelné zrcadlo. Máte jich několik, že ano?
Ano. Jak dlouho je sbíráte?
- Mám tři. - Tři?
Tři, ale často se k nim člověk nedostane.
Myslím, že Graham má čtyři.
Dnešní oblíbený pohled na věštění je,
že je to o předpovídání budoucnosti,
ale to rozhodně nebyl původní účel jasnovidectví.
Bylo to mnohem víc, vlastně hlavně o tom,
pomoct lidem s jejich rozhodnutími.
Takže je to svým způsobem kontaktování jejich podvědomí, ne?
Ano. A pak zapojení další síly,
aby člověk získal tu informaci.
Kouzla jsou...
Myslím, že je to zároveň o moci,
ale také o uvědomění si,
že jsme v děsivém a nepředvídatelném světě,
protože víme, že tyto rituální praktiky
sahají až zpět k tomu, co bychom dnes nazvali primitivní společností,
a přesto se v jisté formě dochovaly i dodnes, že?
Spousta z nás má své vlastní malé rituály,
které ani nevnímáme jako rituály,
ale snažíme se určitým způsobem kontrolovat něco o čem v duchu víme,
že je to nekontrolovatelné, a to je život.
Ono nutkání ve snaze ovládnout budoucnost díky komunikaci s mrtvými
je něco co přesahuje tisíciletí a to i napříč kontinenty.
Zachytit rozmanitost kouzel
je jedním z úkolů, který zaměstnává kurátory.
Myslím, že většina mých přátel by řekla, že jsem z Havraspáru.
Tak trochu pošuk.
Jakmile jsem se doslechla, že bude výstava o Harry Potterovi,
hned jsem byla nadšená.
Tohle jsou jedny z našich nejoblíbenějších předmětů.
Jsou to nejstarší položky v Britské knihovně.
Původně se myslelo, že jsou to dračí kosti
a pocházejí ze dynastie Shang před 3.000 lety.
Jsou to nejstarší příklady čínského písemnictví.
Takže budeme vystavovat celkem čtyři kusy
ze sbírky celkem 484 věšteckých kostí,
která se dostala do knihovny roku 1911.
Jsou to zvířecí kosti, které byly používány k věšteckým praktikám
v době bronzové v Číně.
Než byly tyto kosti objeveny,
měli historikové jen velmi málo dokladů o existenci dynastie Shang.
Ale stopy jsou na povrchu těchto kostí
a spolu s nimi malé, záhadné prasklinky.
Jsou zjevně spojené s rituálem,
používaným k předpovídání budoucnosti.
Předkové, kteří žili v nebi,
měli podle všeho vědět o budoucnosti lidí.
Věštci interpretovali tyto praskliny
jako odpovědi od předků.
Kosti byly lehké, přenosné a mohli je brát na bojiště.
Královští věštci je připravovali pro krále,
aby se mohl zeptat předků na budoucnost.
Pro historiky, je rekonstrukce práce těchto věštců
fascinujícím náhledem do světa dynastie Shang.
Od 60. let zkoušeli lidé vytvořit praskliny a myslím,
že po 30 hodinách práce jsme my dva
vytvořili první prasklinu, která byla docela záhul.
A pak jsme udělali další praskliny.
Byly velmi malé a ještě to úplně nedokážeme kontrolovat.
Tohle je stupeň sofistikace, kterého se snažíme dosáhnout,
ale potřebujeme mnohem víc praxe.
Nic.
Praskání kostí může znít snadno,
ale abyste udělali jemné prasklinky na věštecké kosti,
musíte být opatrní a precizní.
Ukaž mi to? Tady máme prasklinu!
Panebože!
Podívejte na tohle!
Panebože! Fungovalo to!
- Tak jo. - Páni.
Takže, jak vidíte, prasklina se vytvořila, ačkoliv jsme to neslyšeli.
Ale má dvě linie, kdy ta hlavní jde tady
a ta druhá prasklina jde od té první.
Král dynastie Shang vnímal tyto praskliny jako poselství od zesnulých.
Fragmenty v Britské knihovně nám ukazují,
o co přesně se zajímal.
Tyto dvě kosti, ty jsou celé o počasí.
Ty kosti jsou popsané královými otázkami a odpověďmi.
Tohle je obzvlášť důležitá kost, protože je to kost,
na které vidíme odkaz na zatmění Měsíce,
které jsme přesně datovali
na noc 27. prosince 1192 př. Kr.
Samotný fakt zmínění zatmění Měsíce je velmi zajímavý,
protože každé zatmění, ať už Slunce nebo Měsíce,
bylo vnímáno jako špatné znamení.
Takže pravidelně prováděli tyto věštby,
aby určili, zda se mají připravit
na nějaké neštěstí.
Struktura téhle je velmi jednoduchá.
Říká se tu jen to, že si král přečetl ty praskliny a řekl
"Je to příznivé, měli bychom provést oběť."
Takže tenhle první znak je "král".
Kosti poskytují cenný náhled do života dynastie Shang v Číně.
Je to zajímavé, protože z položených otázek
dokážeme pochopit, co bylo nejdůležitější
pro tehdejší královskou rodinu.
Byly to bitvy.
Bylo to to, jestli bude sňatek příznivý nebo nepříznivý.
Co mám dělat s bolestí zubů, kterou má moje královská sestra?
Mluví o snaze člověka, pochopit vlastní život.
Jsou skutečně výjimečné, ne?
"Jak Harry zakrátko zjistil, čáry a kouzla obnášely daleko víc,
než jenom mávnout hůlkou a pronést několik podivných slov."
Výstava bude rozdělena
podle předmětů, odpovídajících Bradavickému studijnímu plánu.
Od jasnovidectví po astronomii.
Nejzajímavější a nejbizarnější exponáty
patří do sekce péče o magická stvoření.
Tohle jsou "Dějiny čtyřnohé bestie" od Edwarda Topsella.
Píše se tam o různých příšerách,
které se objevují v Harry Potterovi, včetně sfingy.
Jo...
Jo. Je zajímavá.
Jo. Velmi nezvyklá. Takhle si asi nepředstavujeme, že Sfinga
vypadá podle klasické mytologie, že ano?
Ne. Jsou chovány v Indii a Etiopii.
Zajímavé.
Pokud jde o příšery, hipogryfy nebo draky,
tak jsou určité příšery, které prostě musí být v Potterovi,
protože jsou tak známé, že byste čekali, že je tam uvidíte.
A já jsem si s nimi hodně hrála.
Tahle se datuje nejspíš do počátku 13. století.
Fénix si nejprve dělá vlastní pohřební hranici,
takže sbírá větvičky a listí a větve ze stromů.
- To je úžasné. - A tady podívejte. Úžasné.
Tady hoří a pak povstane z popela.
- To je můj nejoblíbenější tvor. - Je úžasný, že ano? - Jo.
Ohromující. Taky se mi líbí,
protože je jako Auguron, kterého jsem si vymyslela.
Nic takového neexistuje, ale nazvala jsem ho irským fénixem.
Ty jsou tak nádherné.
Neuvěřitelně lidsky vypadající sova.
V Harry Potterovi se J. K. Rowlingová odvolává na více než 100 druhů
mytických stvoření, posbíraných po celém světě.
V každé společnosti a v každé kultuře
je praktikování kouzel
nebo povědomí o nadpřirozenu.
Kouzla jsou univerzálním jazykem.
V oddělení Afrických studií
udělal jeden z kurátorů vzrušující objev.
Je to text napsaný v Ge'ezu. Klasické etiopštině.
"Pokud se chcete změnit na lva, nebo se proměnit na lva,
přečtěte tuto modlitbu
a napište ji na kus hedvábí,
který si uvážete kolem krku.
Nebo pokud chcete být
hadem, tak napište tohle a uvažte si to kolem zápěstí."
Tohle je modlitba k proměně nebo jak proměnit...
Abyste se proměnili v něco jiného.
Takže pokud bych zkoušel tuhle modlitbu a změnil se na lva,
tak nemám protimodlitbu, abych se změnil zpět na člověka,
takže ji raději nebudu číst.
Jo, nepřečtu ji, ne.
Je... dá se to přečíst a je to jasné, ale... jo...
Tohle kouzlo našli propašované do stránek zvláštní knihy.
Je to z Gondaru v Etiopii.
Pochopit tento rukopis znamená snažit se pochopit
historii kouzel africké perspektivy.
Takže vlastník tohoto rukopisu byl debtera,
což byl ekvivalent alchymisty.
A tento zvláštní rukopis byl nejspíš utajován.
V 15. století
byl tento typ kouzel zakázán křesťanským králem Etiopie.
Takže rukopisy jako tento jsou extrémně vzácné.
Ale navzdory etiopskému původu
je toto odvětví kouzel velmi podobné
důležitému předmětu, který se učil v Bradavicích.
Tato kniha je obranou proti černé magii.
Takže účelem tohoto talismanu je ochránit svého nositele
od skutečné nebo domnělé újmy.
V Obraně proti černé magii
zazáří Harryho kouzelnické schopnosti,
když zvládne nejmocnější kouzelnické zaklínadlo:
„Expecto patronum!“, zaburácel.
Ze špice hůlky se vyvalil ne jen beztvarý obláček mlhy,
ale oslepující, oslnivé stříbrné zvíře.
Promnul si oči, aby viděl, co to bylo.
Vypadalo to jako kůň.
Tiše klusal od něj
na druhou stranu přes temnou hladinu jezera."
Když dorazily poslední objekty z muzeí napříč celou Británií...
... přidali se k ostatním výtvorům, které jsou spíše novodobé.
Tenhle pochází z roku 1990.
Vybrala jsem je, protože pro mě mají zvláštní význam.
Jsou to všechno úryvky
nebo čmáranice, na které si obzvlášť pamatuji.
A jsou z naprosto různých fází toho procesu.
Takže některé jsou z mého starého ručního psacího stroje.
Hodně je toho psaného rukou.
Ukazuje to, jak jsem přemýšlela.
Tohle je nákres Bradavic, který J. K. Rowlingová poslala svému vydavateli,
Bloomsbury, a jsou na něm všechny klíčové prvky Bradavic
a také tam napsala poznámky.
Osobně mám na tom nejradši tohle,
kde namalovala chobotnici, která žije v jezeře.
Uplynulé výstavy Britské knihovny zahrnovaly Williama Shakespeara,
Johna Miltona a Jane Austenovou.
Je to poprvé, co se stal objektem
hlavní výstavy nějaký žijící autor.
Je to obrovská pocta a zároveň je to trochu surrealistický pocit.
Pro mě jsou to jen pracovní podklady, takže...
Když je najednou vidíte za sklem a říkáte si,
jak se to sakra stalo?
Je to velmi zvláštní pocit, jo.
Tohle je moje.
K tomuhle zrovna nemám takovou úctu.
Profesorka Prýtová je bylinkářka.
Velmi milá postavička.
Řekla bych, že je nejvíc jako matka nebo rodič
ze všech bradavických profesorů.
Tenhle obrázek jsem namalovala 30. prosince 1990.
A pamatuji si velmi dobře, kdy jsem ho kreslila,
protože jsem byla u kamaráda,
psala jsem Pottera už 6 měsíců
a bývala vzhůru, když už všichni ostatní spali,
protože jsem se dívala na film "Muž, který chtěl být králem".
A důvod, proč si to tak přesně pamatuju,
kdy jsem to kreslila je proto...
že jsem v jednu chvíli...
kdy jsem sledovala ten film a zároveň kreslila ten obrázek,
tak 400 km odtud zemřela má matka
a mě den na to volali,
aby mi řekli, že zemřela.
Takže tohle pro mě opravdu hodně znamená, tenhle obrázek.
Ale bylo na tom něco výjimečného, co jsem si uvědomila teprve
o 20 let později, takže to teď působí trochu nepatřičně
v kontextu téhle výstavy.
"Muž, který chtěl být králem", pro ty, kdo to neví,
je film se Seanem Connerym a Michaelem Cainem
a je to podle starého příběhu Rudyarda Kiplinga.
A v tom filmu je velmi důležitý Zednářský symbol.
A bylo to přesně o 20 let později,
kdy jsem se podívala na symbol Relikvií smrti
a uvědomila si, jak jsou si podobné.
Relikvie smrti jsou složeny z bezové hůlky,
pláště neviditelnosti a kamene vzkříšení.
A ten, kdo vlastní všechny tři se údajně stane pánem Smrti.
Když jsem znovu viděla ten film a viděla jsem ten Zednářský symbol,
tak mě tak nějak zamrazilo a řekla jsem si...
... proto je ten symbol relikvií takový, jaký je?
A mám pocit, že někde v podvědomí
jsou propojené.
Takže mám pocit, jako bych se tak nějak vrátila v čase o 20 let
do té noci, protože Potterovská série je hodně o ztrátě...
A jak jsem řekla už dřív, kdyby má matka nezemřela,
myslím, že by ty příběhy byly naprosto odlišné, než teď jsou.
Takže, jo...
Takže tenhle obrázek pro mě hodně znamená v mnoha ohledech.
"Harry teď stál tak blízko zrcadla,
že se málem dotýkal nosem svého vlastního odrazu.
„Mami?“ oslovil je šeptem.
„Tati?“
Jenom se na něj dívali
a usmívali se.
Harry si postupně prohlédl i obličeje
všech ostatních v zrcadle
a uviděl další zelené oči, stejné jako měl on sám,
další nosy jako jeho vlastní,
a dokonce i drobného staříka, který jako by měl stejně vyčnělá kolena jako on
– toho večera Harry poprvé v životě spatřil svou rodinu."
Často se setkávám s lidmi, kteří mi říkají...
... co pro ně Potter znamenal
a můžu říct, že oni nemají ani ponětí, co znamenal pro mě.
Pottera jsem totiž psala během toho, co doufám, že bylo
nejdivočejší období v mém životě,
a vložila jsem do těch knih velkou část z vlastního života
a zkušeností, mnohem větší, než by si kdo myslel,
a není to o tom, že se to tolika lidem líbilo,
jde o to, že to tak moc znamenalo pro těch pár lidí.
To je pro spisovatele víc než dost. Je to úžasný pocit.
"Zato Hermiona se pleskla do čela.
„Harry – konečně jsem myslím něco pochopila!
Musím do knihovny!“
A tryskem vyrazila po schodech vzhůru.
„Co že pochopila?“ zeptal se Harry
a soustředěně se rozhlížel, odkud ten hlas může přicházet.
„Nevím co,“ přiznal Ron, „ale rozhodně víc než já.“
„A proč musela do knihovny?“
„To přece Hermiona dělá vždycky,“ pokrčil rameny Ron.
„Když si něčím není jistá, běží do knihovny.“"
titulky přeložil -=tkimitkiy=-
www.Titulky.com