Ashdown Forest, Sussex, 1941
Daphne? - Ano?
Západní fronta, Francie 1916
Omluvte mě.
Chudáčku Blue, je ti špatně?
No tak, pojď si se mnou zatančit.
No tak, ty jsi muž. Musíš vést.
Ksakru! Omlouvám se. - Ano, to bys měl.
Pošlapals mi punčochy. Ignoruj je.
Jenom závidí, protože můj manžel byl jediný dost chytrý na to-
- aby se nenechal zabít.
Můžu vás přerušit?
Erneste. - Zdravím, Blue.
Běž si najít jiného partnera, Daph. - Dobře.
Byl jsem u Somme. - Tam je to zlé.
Všude je to zlé. Kde jsi byl ty? - Passchendaele.
Jak říkám.
Milne! Jsi zpátky. - Ruperte.
Vypadáš oslnivě!
A Shepard! Nejzábavnější spisovatel a nejlepší ilustrátor z Punche.
Připraveni nás zase rozesmát?
Ano, na frontě jsem napsal skvělou veselohru. - Opravdu?
Seděl jsem u stroje se sklenkou cherry
a popíjel, zatímco všude okolo lítaly kulky.
Občas mi plyn zamlžil brýle, ale jinak...
- Tak to jsou báječné zprávy! Už se nemůžu dočkat, až si to přečtu.
Milne.
Jistě, kde začít?
Před několika lety, v Sarajevu, zastřelili jednoho arcivévodu.
A než jsme se nadáli, bylo zastřeleno 10 milionů ne-arcivévodů.
A pro co? Jaká to veselá fraška.
Ale já vím, že brzy přijde poslední opona
jak pro arcivévody a smetánku,
tak pro ostatní pošetilce,
kteří odvedli obyčejné, decentní lidi na jatka.
Tak co jiného může člověk říct, než...
... cinkyty cink.
Cinkyty cink.
Pořád jsme byli vyčerpaní.
Nevěděli, jestli jsme vzhůru nebo sníme.
A mouchy...
Velké, nafouklé modré baňky.
A ne jen mouchy samotné,
ale to, že kdysi byly jen červy.
Jako larvy jedly...
To by už stačilo. - Promiň, myslel jsem, že spíš.
Víš, když o něčem přestaneš přemýšlet, tak to přestane existovat.
Opravdu, četla jsem to. Říkal to Platón. Říká se tomu filosofie.
Filosofie?
Doufám, že víš, že se vysmíváš Platónovi.
Blue, život je plný strašných věcí.
Člověk musí najít něco, co mu přináší štěstí a držet se toho.
Dostaňte to pryč!
Nic se neděje, vše jde bez problémů.
Není to dobré! Kde je? Blue!
Blue! - Blue?
To jsem já. Možná bych měl... - Je hloupounká.
Tady je, pane.
Bezproblémový porod, pane.
I když paní Milne moc dobře nevěděla jak tyto věci probíhají.
Daphne. - Ať jde pryč.
Daph... - Nebude se dívat, jak brečím.
Možná je to tak lepší, pane.
Poslední Milnova produkce debutovala 20 minut po šesté dnešního rána,
za pouhých 9 liber (4 kg).
Můj bože! - alespoň to říkala porodní bába,
já myslím, že porodní báby jsou v tomto jako rybáři.
Přehánějí o velikosti úlovku.
Měla bych pronést přípitek? - Dvojitý přípitek,
Alanova hra "Pan Pim prochází" bude znovu uvedena na Kingsway.
Jsi v pořádku? - Ano.
Jsem na tom stejně, když mi práskne motor.
Přemýšlel jsem o přestěhování se na venkov, kde je klid a ticho.
Neříkej to Daphne, proboha.
Tady. Tady si to musíme urovnat.
Přípitek.
C.R. Milne.
C. R. Milne!
Haló?
Nejsem si jistý, jakou stranou tam patříš.
Žiješ ještě?
Daph, víš, s chlapci je taky zábava.
Já jsem kluk. - Pořád přemýšlím,
je to strašný pocit.
Je to chlapec. Vyroste.
Oblékne si uniformu a půjde do války.
A já budu zase čekat, jako jsem čekala na tebe.
V nejistotě.
Poslouchej mě,
právě jsem bojoval ve válce, která ukončí všechny další.
Další už nebude.
Nemůžu milovat někoho, kdo zase odejde, Blue.
Takhle ne.
Jeho jméno je Kryštůfek Robin, ale říkáme mu Billy.
Mysleli si, že je to dívka. Taktéž i my, dokud se nenarodil.
Prosím, sedněte si.
- Měla se jmenovat Rosemary, nakoupila jsem všechny ty překrásné šatičky.
Nemůžou přijít vniveč. - Jistěže ne.
Vy jste ale měla zajímavý život,
chůva Chilského ambasadora. To zní zábavně!
A určitě spousta večírků. - Bylo to příjemné. Hodně jsme cestovali.
Proč ho chcete hlídat, když jste se tedy tak bavila?
Má matka je velice nemocná. Potřebuje mě.
Raději bych byla na jednom místě.
Jen chceme jet na dovolenou. Na měsíc do Itálie.
Dobrá volba.
Až se vrátíte, budu pro něj už mít zavedený dobrý denní pořádek.
To zní velmi slibně.
Jediná dobrá věc na válce je, že je tu spousta skvělých žen jako vy,
které se nikdy nevdají, protože nejsou muži. A můžete tak pracovat.
- Daphne. - Co? Vždyť je to přeci pravda, nebo ne?
Maminka a tatínek jedou na maškarní.
Vaše Výsosti. - Můj princi.
Nevypadají překrásně?
Sbohem!
Podívej, Billy. Maminka s tatínkem jedou znovu na prázdniny.
Prázdniny.
Děkuji.
Tatínkův první večer.
Nou, jak může být první? Vždyť je Blue alespoň 100 let starý.
Je to první večer jeho nové hry, hlupáčku.
Pro všechny nadšence kriketu v publiku musím oznámit,
že déšť bohužel přerušil hru na Ovalu.
Ale tady na West Endu hru nic nezastaví.
Tato hra... Tuto hru jsem napsal...
Tuto hru...
Napsal jsem...
Napsal jsem tuto..
Tato hra byla...
Vždyť máš mít proslov! Máš říkat něco hezkého...
Přišel jsi o skvělý večírek. - Ta hra byla také dost dobrá.
V novinách jsou všechny detaily.
"Princezna Luisa a Princezna Maud seděly v lóži."
"Sir James Barrie a... elegantní lady Milne. "
Vidíš, Alane, kdybys mě tam nenechal, lidé by si nedovolili takové komentáře.
Komentáře? Jaké komentáře? Elegantní není komentář.
"Elegantní" znamená přes 30. To přeci ví každý.
V mých očích nebudeš nikdy elegantní. - Za co jsme v té válce bojovali?
Proč o tom nikdo nemluví? Proč předstíráme, že se to nestalo?
Vždyť už skončila. - Co s tím dělám já? Nic!
Děláš to, v čem jsi dobrý. Píšeš hry. - Nic se nezměnilo.
Cožpak nevidíte, že když se nic nezmění, tak se stane ta stejná věc zas a znova?!
Musím odjet z Londýna.
Myslím, že den z města by nám všem prospěl. Erneste, musíš jet s námi.
Blue nemluví o pikniku. - Chci se odstěhovat na dobro.
Chci žít někde, kde je ticho a klid, kde můžu přemýšlet. Kde můžu něco dělat.
Dramatik z West Endu musí zůstat ve West Endu.
Mám dost rozesmávání lidí. Chci jim otevřít oči.
To je naprosto příšerný nápad. - Daphne.
Příšerný a směšný.
Daphne, cožpak nevidíš... - Proboha, nežadoň.
Když se chceš přestěhovat, tak to udělej.
Nesmí spadnout do bláta.
Nahoru. Kde je stůl?
Sem nahoru.
Sem. Vlastně...
já vím, že chceš mít výhled, když píšeš, ale nebude tě to rozptylovat-
Alane? Alane?
Alane?
Šli dál a dál do hlubokého lesa.
Už jsou tu.
Kde to je? Někam jsem to sem dala.
Alane, kde to je? - Kde je co?
Je tu maminka! - Samozřejmě, že tu je, budeš tu bydlet.
Tohle je tvůj nový domov.
Ano, ale nevěděl jsem, že tu budou taky žít.
Podívejme se, Billy Moon! Jaké to příjemné překvapení!
Přijel ses podívat na můj les? - Tohle je opravdu tvůj les?
Ano, kam až oko dohlédne.
Medvěd se cítí nejvíc doma v lese v divočině.
Opravdu tu jsou divoká zvířata?
Abychom mohli dále konverzovat, musíme se nejprve představit.
Já jsem Billy Moon a ty jsi Teddy Bear.
Edward Bear, pokud dovolíš!
To jméno se mi nelíbí. Maminka nám pomůže najít jiné.
Víš, že jsem to celou dobu byla já, že ano? Jen jsme si hráli.
- Ano, jen jsem chtěl zůstat v roli. - Samozřejmě. To mi mohlo dojít.
Vejde se sem i jedno malé prasátko? - Ano!
Mám pár tichých přátel, kteří nebudou dělat problémy.
Nevadí ti tygři?
Ne.
Rozluč se s Teddym.
Edwardem. Nepamatuješ si to? - Edwardem. Samozřejmě.
Bůh žehnej mamince, Bůh žehnej tatínkovi, Bůh žehnej Nou. Amen.
Na někoho jsi zapomněl. - Koho?
Přemýšlej.
Studovna je priorita, aby ses mohl vrátit k práci,
zatímco budeme vybalovat a zabydlovat se. Tvoje složky-
- Já si je vybalím. - Ale to nemusíš.
Přestaň.
Podívej.
Mně! Zapomněl jsem požehnat sobě.
Bůh žehnej mně. Amen.
- Madam. - Děkuji, paní Pennová.
- Potichu, tatínek pracuje.
Nechci tě trefit.
Tady! To bylo skvělé.
Trochu výš. No tak!
- Zdravíčko.
- Maminka říkala, že na tebe nesmíme mluvit, když pracuješ.
- Tohle není tamten druh práce. Tohle je opravdová práce.
Pojď sem, podrž to.
Pořádně tlač. - Na co to je?
- Potřebujeme výběh pro slepice. Aby mohly běhat a nesnědla je liška.
- Tady jsou opravdové lišky? - Tady je spousta různých zvířat.
No tak, Billy. No tak! Zpátky s ní.
- Sem! - A je to.
No tak!
Mám ho, mám ho. Šup tam s ním.
Počkej na mě!
- Co tady děláš? - Omlouvám se. Jen jsem chtěl...
- Budou si dělat starosti, kde jsi. - Měl bych se vrátit?
- Ne, pojď se mnou.
- Omlouvám se, otče.
- Omlouvám se, otče. Promiň. - Pospěš.
- Nebudu na tebe mluvit.
Nou říká, že píšeš moc důležitou knihu, takže na tebe nesmím mluvit.
- Víš, že právě to teď děláš? - Ano, ale už nebudu.
Když nebudu mluvit, můžeš vymyslet jméno pro oslíka?
- Íjáček.
- Íjáček. Dobře. Děkuju.
- Kam jdeš?
- Dávám pozor na divoká zvířata. Říkals, že tu jsou.
- No, tak se měj.
- Co? Slyšíš něco? Je to tygr?
- Ne.
Tady ne.
Jen... Buď v klidu.
Jen stůj v klidu.
- Nemůžeme prostě... - Stůj říkám! Poslouchej mě.
- Pardon.
- Hned budou pryč. Jen buď klidný.
- Včely jsou hodné, že ano?
I když můžou píchat,
tak to skoro nikdy nedělají, když je necháš být.
Jen chtějí dělat med. - Med?
- Tak to říká Nou.
- Včely.
Ano, já-
Úplně jsem zapomněl na včely.
A med. Zapomněl jsem na med.
Billy, jsi entomologický génius. - Co to znamená?
- Hmyzí vědátor. Jsi ten nejtalentovanější.
Výborně.
Med... Jak hloupé.
Děkuji ti, Billy Moone. - To nic.
Našla jsem materiál, bude to jen potřeba ušít.
- Nové oblečení. - Ano.
Bude mu to v tom slušet. Kde vůbec je?
- Zdá se, že šel s panem Milnem na procházku.
- Pan Milne potřebuje čas a ticho, aby napsal svou zatracenou knihu.
Ten kluk za ním nemůže všude běhat.
- Billy Moone, kdepak jsi byl? Měli jsme o tebe strach.
- Byl jsem s Bluem.
- Přesně tak. A jestli v tom budeš pokračovat, chůva přijde o práci.
- Daph, vlastně bylo dobře, že šel se mnou. Nakonec.
- Jak hodláš psát knihu, když za ní budeš dělat její práci?
Možná bychom vůbec chůvu neměli mít, když-
Teď jste toho kluka rozbrečela. - Ne, to ty! Nech ji být!
Billy, takhle se svou matkou nemluv! - To kvůli tobě jsem tam šel.
- Říkal jsi, že tam bude divoká zvěř. Žádná tam nebyla.
- Viděli jsme veverky. - Ty nejsou divoká zvířata.
Vlastně bylo štěstí, že tam žádná nebyla, protože on se bojí i včel!
- Billy. - Laskavě ho odveďte.
Evidentně očekával medvědy. - V Sussexu?
Nevím, co je na tom legračního.
Ten kluk má směšná očekávání, kvůli tvým směšným slibům.
Stejně jako já. Nejdřív jsme měla dítě, aby tě rozveselilo.
Málem mě to zabilo. A nerozveselilo tě.
Pak jsme se přestěhovali na venkov, mezi divoká zvířata.
- Jde tu o to, že tu žádná nejsou.
- A tvá jediná zodpovědnost je, že jsi vtipný. Vážně, tobě nic není dost.
Daphne?
Daphne! - Alane! Ráda tě vidím!
Vítej ve své pracovně. Podívej, tady máš stůl, pamatuješ co je stůl?
- O čem to mluvíš? - Říkals, že sem jedeme, abys něco napsal.
Tak něco napiš! Jsi spisovatel, který nepíše!
- Já přemýšlím. - Tak si poslechněme tvé průlomové myšlenky!
- Přemýšlím o tom, kam půjdeme. - Do Londýna!
- Ne, ne my. Kam směřuje Anglie?
Národ je raněný, Daph.
Ztratili jsme muže, ano. Ale i víc než to.
Chybí nám vyšší poslání. Cožpak to nevidíš?
Národy stály pospolu, aby zrušily otroctví.
Nemůžeme udělat to samé s válkou? Nemůžou se všechny národy postavit,
a zaříct se, že konflikt by se neměl řešit jen válkou?
Že válka by měla být zničena jako otroctví?
- To jen dokazuje můj pohled na věc.
- Ne, ty na to nemáš žádný pohled.
- Můj pohled na věc je, že pojedu do Londýna podívat se na novou kolekci tapet. - Cože?
Fajn. - Ano, to je fajn.
Protože víš jaké to psát knihu proti válce? - Ne, pouč mě.
- Je to jako psát knihu proti středám.
Středy, Blue, jsou součástí života. A když je nemáš rád, můžeš zůstat v posteli, ale to je nezastaví,
protože středy se blíží a jestli dnes není středa, tak brzy zase bude.
Sbohem.
- Fajn, kdy se vrátíš? - Já se nevrátím.
- Nevrátíš se. Fajn.
- Já tě znám, Blue. Jsi spisovatel.
A když nic brzy nenapíšeš, budeš k nevydržení.
Něco napiš a já se vrátím. Jinak ale ne.
- A co Billy? Musíš si ho vzít s sebou.
- Chlapci nemají rádi tapety. - Také nemají rádi ticho.
- Pokud paní jede do Londýna, mohli bychom jet také a podívat se do zoo.
"WINNIE" - WINNIPEG AMERICKÝ ČERNÝ MEDVĚD.
ZACHRÁNĚN A DORUČEN DO LONDÝNSKÉ ZOO VETERÁNEM HARRYM COLEBURNEM.
Kryštůfku Robine, rád bych ti představil svého staršího bratra...
- Jmenuje se Winnie.
- Winnieho. - To je dívčí jméno.
- Naše matka by radši holku.
- Řekla bych, že když vypadáte takhle, tak si můžete říkat, jak chcete.
- Je tak urputný.
- Edward Bear nebude takhle velký, že ne?
- Božínku, ne. Zůstane navždy malinký.
Jako můj chlapeček.
Problém s válkou je, Alane, kdo by o ní chtěl číst?
- Myslel jsem, že to je zřejmé. Každý, kdo nechce, aby se to opakovalo.
- Každý v Anglii se zdá být nevrlý.
Stávky, demonstrace. Dokonce i ty.
Nemohli bychom se vrátit? Tahle cesta není dobrá pro takové boty.
- Nezeptal ses mě, kdy ta kniha bude hotová.
- Dostaň to ze sebe a pak přijď ke smyslům, ano?
- Tatínek nejspíš spí. Přijeli jsme moc, moc pozdě.
- Nou... - Počkej tu.
- Jděte zpátky. - Pane...
- Zpátky! - Pardon.
- To jsme jen my. - Jděte ode mě pryč!
- Byl to jen balónek. - Nepřibližujte se ke mně.
Zůstaňte tam.
- Pojď.
Pospěš si.
Omlouvám se, že jsme vás vzbudili. Chcete taky hrnek?
- Byl to jen balónek, jak jste říkala. To se stává.
Olive?
Paní Milnová?
- Naneštěstí se zdržela.
Zavolá vám hned, jak bude mít čas.
- Ne, Nou, nesmíš jet! - Je to jen na chvíli.
Edward Bear tu bude, aby tě hlídal.
- Tak se ani nejmenuje! Prosím, Nou, nejezdi.
- Teď se nechováš moc hezky.
Podívej, máš všechna tahle zvířátka- - Já je nechci!
- Billy! - Nenávidím je!
- To by stačilo!
Já teď půjdu ven
a nevrátím se, dokud se nebudeš chovat slušně.
- Ne! Nesmíš jet!
Nou!
- Snažím se psát. Ten rámus je... - Ano, pane. Promiňte.
Pokusím se ho uklidnit. Je jen trochu rozrušený, že musím odjet.
- Vy odjíždíte? - Paní Milnová mi řekla-
Paní Milnová toho nepovídá. Nečekám, že je to z půlky pravda.
- Tak či tak, budu pryč asi tři noci. Děkuji.
- Počkejte.
Vaše matka.
Moc se omlouvám, úplně jsem zapomněl.
Jistěže musíte jet, doufám, že jí bude líp.
- Billy není rád, že odjíždím.
Je moje jediná rodina, pane, a je na tom moc zle.
- Paní Pennová se o nás postará. - Paní Pennová tu také není, pane.
Na dnešek jsem vám navařila.
- Ah, to nevadí. Jsem přeci starý voják.
My se o sebe umíme postarat.
- Tak co máme rádi k snídani? - Já nevím.
- Ty nevíš, co máš rád? - Zapomněl jsem to. Proč odjela?
- Nakoupit tapety. Abychom měli hezký dům.
- Ne maminka, Nou.
- Musela jet za svou matkou, jak víš, je moc nemocná.
Vzpomeň si na ni večer v modlitbě. Co takhle ovesná kaše?
- Ano, prosím.
- Myslím, že kaši přeci jen nemám rád. - Říkal jsi, že chceš...
- Ano, ale nikdy jsem ji nejedl. Jen se mi líbilo, jak zní.
- Vejce jsi předtím jedl. - Ano, ale ve skořápce.
- Natvrdo. - Kdy se vrátí?
- Matka? - Nou!
- Za tři dny. Ale její matka je nemocná, tak možná později.
- Nenávidím ji! Vyhoď ji! A ať už se nikdy nevrací!
- Takhle se příbory nedrží. - Proč bych neměl?!
- Protože...
... kdyby sem někdo propadl stropem,
napíchl by se ti přímo na vidličku
a vykrvácel ti do vajec
a zničil ti snídani.
Už to chápeš?
To je lepší.
Nou říkala, že píšeš knihu, aby lidé nechodili do války.
Válka je prohnilá. - Já vím. Byl jsem v ní.
- Takže si myslím, že je to dobrý nápad. - Děkuji. Jsi jediný, kdo si to myslí.
- Měl bych radost, kdybys mi napsal knížku. Určitě bych si ji přečetl.
- Chceš jít na procházku? - Nepracuješ?
- Nezdá se, že bych mohl.
- Voják mu zastřelil mámu, omylem.
A tak Winnie skončil v zoo, kde na něj všichni zírají.
Chci svému méďovi říkat Winnie.
Je to Winnie, protože je z Winnipegu.
To jsou jen včely.
- Možná tu je úl. Musíme ho sundat.
- Támhle ve stromě.
- Umíš dobře šplhat? - Docela ano.
- Zkusíme to, ale buď opatrný.
Kde jsou včely, tam je med. A kde je med, tam jsou medvědi.
- V Sussexu medvědi nejsou. - Tak co je...
Co je támhle?
Ó ne, myslím, že nás viděl. Musíme ho chytit.
Ano? Ano.
- Mám ho.
To ty jsi ho tam dal, že jo?
Přeceňuješ mě, když si myslíš, že bych zvládl nalákat medvěda na strom.
Dávej pozor. Když tu byl jeden medvěd, může tu být celá tlupa.
Dobře.
Maminka říká, že by měli mít jména.
No, tak ať se tygr jmenuje... Tygr.
- Tygger je lepší než Tygr. - Jak lepší?
- Je to víc tygrovské.
- Asi máš pravdu.
Pořádně to utáhni.
Tady to drž. Zvládneš to protáhnout?
Tohle máme rádi! Už si vzpomínám. Koláč!
- Máme toho nějak moc na to, že jsme jen dva.
- Ano.
- Mně chybí Daph. Tobě chybí Nou.
Co kdybychom pozvali ke stolu i ostatní?
Ale jen pro tentokrát.
"Někteří z nás nemají koláče rádi, víte."
"Vůbec je nemají rádi. Ne že bych vám to chtěl kazit."
Neboj se, Íjáčku. Pro tebe máme specialitu.
"Nejspíš je to moc hezký koláč, jenže na něj nevidím."
Prasátko, moc se omlouvám. "Vůbec nic se nestalo, -"
- Mluvíš jinak. Maminka dělá lepší hlasy.
- Chápu.
- No...
Drahý Bože, dej nám sílu, teď věnujme se tomu jídlu.
Jez!
- Daph?
Proč jsi proboha ještě vzhůru? - Nevěděl jsem, jestli už můžu jít do postele.
- Vždyť je skoro půlnoc. - Nikdo mě neuložil.
Vyčistil jsem si zuby. - A pomodlil ses?
- Psal jsi? - Jdi do postele.
- Zrovna jsem napsal báseň. - Bude se mi líbit?
- To doufám. Je tam spousta rýmů.
- Je o tom, co jedí tygři? - Proč zrovna o tomhle?
- Zdá se mi to jako velmi zajímavé téma.
- Ne.
Je to o chlapci, který se snaží starat o svou matku, i když jsou mu jen tři.
- Tři je moc málo. - Ale "tři" se rýmuje se spoustou slov.
- Proč se o ní musí někdo starat?
- Jede do města, aniž by to někomu řekla.
Jela do města, aniž by to někomu řekla.
Jela do města, tančit ve zlatých šatech.
Nikdo nezjistí, kam zmizela.
- Nikdo nikdy?
- Král John nabídl odměnu tomu, kdo by ji našel.
Jak velkou odměnu myslíš?
- To musí být hodně peněz. 40 šilinků.
- 40 šilinků.
Ale šilinky se špatně rýmuje, nemyslíš?
- Pilinky?
- A co libry? - Libry?
- Libry.
- Kobry.
- A máme tu kobry.
- Proč ale král John? Proč ne Richard Lví Srdce?
- To je hrozný chlapík. Pořád na výpravách, pořád se pere a nechává se zajmout -
- a lidi mají hlad, protože za něj musí platit.
Navíc byl prakticky Francouz. John byl doma.
A taky se jednou ročně koupal. Což je ohromující.
Dobrá rána.
Pokrč kolena.
- Ale Robin Hood byl na straně krále Richarda. A Robin Hood byl hodný.
- Robin Hood byl hodný. Ale neuměl odhadnout charakter.
- Já jsem Robin Hood.
- Odpalovač Robin Hood se chystá zvládnout míč od ďábelského nadhazovače Malého Johna.
Jsi připravený?
Jasné čtyři body.
Stačí tahle jako kord?
Pojďme to vyzkoušet.
- En garde. - En garde.
- Vyhrávám. - Ne, tohle je jen test síly.
- To je moc horké! - Věděl jsem, že to řekneš, zapneme ještě tohle.
Tak a je to. Co takhle led? Jednu nebo dvě kostky?
- Tři.
- Dvě...
Drahý Bože, slyšíš mě?
Proč jsi udělal vodu tak horkou? Málem jsem se uvařil zaživa.
Můžeš požehnat obzvlášť Nou? A přivést mi ji zpátky.
- Který chceš? - Tenhle.
- Můžeme? - Ze stejné výšky.
- Teď!
Moje vyhrává.
- Ne, moje vyhrává. - Poběž.
Vyhrál jsem!
- Znovu? - Ano!
Tuhle, prosím.
Teď!
- Ser Billy.
- Labuť není skutečné divoké zvíře. - Samozřejmě, že ano.
Může ti zlomit ruku. - Jak se jmenuje?
- Nemá jméno, je divoký.
- Ale jak ho k sobě přivolám? - Pak mu říkej Pú.
Když tě bude ignorovat, můžeš dělat, že jsi jen říkal "puh".
- Pú!
Který je tvůj oblíbený? - Myslím, že ten maličký.
- Prasátko. - Ano, Prasátko.
Copak to máš? - Žábu.
- Pozor, aby nebyla jedovatá. - Je malinká, co?
- Pojďme být lovci ve sněhu? - Skvělý nápad.
- No tak! Ať nemáš omrzliny a neztrať se.
Pomůžu ti.
- Je to překrásné. - Páni.
- Pozor.
Podívej se sem.
To, co udělalo tuhle stopu, muselo být obrovské. - Měli bychom to sledovat.
- Jsi si jistý? Neměli bychom radši utéci?
- Nikdy.
- Dobře tedy.
Počkej!
Dobré, to nic nebylo.
- Není to moc dobré v mazání stop. - Možná je to nepotřebuje mazat.
Možná je to strašlivější než všechna jiná zvířata.
- Jestli bude dál sněžit, tak ztratíme stopu.
- Podívej.
Jsme tam, kde jsme začali.
- Šli jsme po vlastních stopách, že jo?
Promiň, Blue. Omlouvám se.
Myslím, že je na čase mít už zase léto, nemyslíš?
Víš, myslím, že támhle bydlí pan Sova.
- Opravdu?
- Když se podíváš pořádně, tak uvidíš jeho dveře.
- Pojďme.
- Kam jdeme?
- Domů, řekl bych.
- Erneste? - Milne?
- Myslím, že pro nás něco mám.
- Tygr je v kleci?
- Ale nepatří tam, nikdo jako on už není.
A tak je zmatený a trochu děsivý. - Klece dokáží být tvrdé.
- Ale je to skvělá klec, že? Billy ji vyrobil sám.
- Blue mě učí se dřevem.
Je v tom nejlepší. Měl by pracovat s dřevem a ne být spisovatel.
- Hej!
- Tady je to! Tam nahoře! Tam bydlí Sova!
- Jak to tam nahoru dostaneš? - To nevím.
- Jednoduše.
Nafoukněte je. Až jich bude dost, tak tě vynesou na větev.
Raz, dva, tři!
- Myslím, že potřebujeme víc létavý dech.
- Létavý dech. Co s tím uděláš, Milne?
- Možná kdybychom si lépe vyčistili zuby?
Ano!
Je doma? - Tohle je ráj.
- Sovo? Jsi doma? - Namaluj toho co nejvíc.
Pak si to protřídíme. - Můžu na čaj?
A pak takhle stíny. Vidíš, je to lepší, aby bylo vidět, odkud jde světlo.
Jak se jmenuje tenhle chlapík? - Prasátko.
- Vypadá trochu smutně.
- Tenhle je strašidelný.
- Nemá být strašidelný. Je to tvůj Winnie Medvídek.
- To není Winnie Medvídek. Je to Winnie, podle Winnipegu.
Viděl jsem ho v zoo.
- Dobrá připomínka. - Dobrá připomínka.
Zvířátka v příběhu jsou hračky, jsou hračky, ale ten les je opravdový.
Ty velikosti jsou špatně. Ten medvěd musí být menší. Jako malý bráška.
Ano, takhle.
Blue, ty píšeš knihu? Myslel jsem, že si jen hrajeme.
- Píšeme knihu a bavíme se zároveň. - Nevěděl jsem, že to jde dělat zároveň,
obvykle nevypadáš, že se u psaní bavíš.
Teď nejsi na řadě, Tyggře.
- Není to jen sbírka básniček.
- Je to celičký svět.
Jak jsi řekl, je to stokorcový ráj.
- Buď velmi, velmi tiše.
- "Nešpory".
Tohle je pro Daphne.
- Podívej, Blue. Kouř!
- Narušitelé!
Do zbraní, pánové.
- To nejsou narušitelé, to je Nou. Musí to být Nou!
- Možná ne. - Billy Moon.
Ahoj!
"Oh, paní Milnová, tolik jste nám chyběla."
"Život na venkově je tak omezený."
Ano, to jsem si také všimla.
A tak jsem přivezla nějaké přátele z města, aby s námi zůstali.
"Neviděl jsi někde mého malého Jimmyho?"
Malý klokan je ale klokánek.
Tenhle ne, jmenuje se Roo.
"Já jsem Kanga a tohle je Roo."
Kde je chůva?
Nerozumím, jak to myslíš, že jste tu celou dobu byli jen vy dva.
Jak absurdní. - Můžeš nám říct, kde jsi byla?
- Oh nebesa, ne. K čemu by to bylo?
To důležité je, že teď jsem zpátky.
Nemyslíš?
- Ano. Vskutku myslím.
- Vidíš? - Ano, myslím, že vidím.
Poslal jsem ti báseň, co jsem napsal.
O chlapci. - Ano, četla jsem ji. Byla moc krásná.
- Byl to jen vtip.
- Poslala jsem ji vydavateli. - Cože?
- Udělala mě šťastnou. Chtěla jsem, aby byli šťastní i jiní.
- Kdo ji vydá?
- Vanity Fair.
Měli z ní velikou radost. Není to báječné?
- No,
to já báječné.
- Prý je to jejich nejlépe prodávané číslo za celé roky.
Lidé si kupují více kopií, i pro své přátele.
- Možná bych měl zase pozvat Ernesta.
Ernest a já děláme knihu s tvým medvídkem. - To bude rád.
- Ty tam budeš taky. Máš z toho radost?
- Nejsem si jistý. Když budu v knížce, tak si lidé budou myslet, že nejsem opravdový.
- Pak budou překvapeni, až zjistí, že jsi. - A až zjistí, že Winnie je opravdový?
- Nemůžeme mu v knížce říkat Winnie. To je dívčí jméno.
- Ne, je to medvědí jméno. Nou říká, že u medvědů je to jiné.
- Mám rád několikanásobná jména.
William Dobyvatel, Richard Lví Srdce, Jana Šílená.
- To sis vymyslel. - To nevymyslel, byla to královna Španělska.
- Winnie Medvěd. - Ale lidé vědí, že je to medvěd.
On se taky nejmenoval Richard Král. Nebo Billy Měsíc.
- Ale ty nejsi měsíc.
- Kryštůfek Drozd. - Nejsem ale ani drozd.
Jak bych se měl jmenovat v knížce? - Rozhodně ne Billy Moon. Tak ti říkáme my.
Bylo by to matoucí. - Ale v knížce to budu já.
Tak tedy Kryštůfek Robin.
Protože je to tvé pravé jméno, ale nejsi to opravdu ty.
Jsi v pořádku, staříku? - Ty pole ve Francii...
Teď vypadají takhle, že ano?
Jakoby se nic nestalo.
- Blue, až budu dospělý, kolik ti bude?
- Asi 100 let, řekl bych.
- Je tu ozvěna! Pojďte si ji poslechnout.
- Haló!
Jmenuju se Blue!
Jsi tu?
- Já jsem Billy Moon!
Vrátím se stůj co stůj!
- Erneste...podívej.
- Neměl by mít klobouk?
- Rozhodně ne. Medvídek Pú je na spaní.
Nevíš, jestli zrovna vstal nebo jde spát. Je jako denní snění v podobě médi.
- Medvídek Pú. - Medvídek Pú.
To zní docela... - Nevysvětlitelně?
- Což je dobré. Nebo ne?
Ano, Medvídek Pú.
Už je tady! Už je tady! - Jakoby přijížděla Královna Mary.
Byla pryč jen dva týdny.
- Chyběla jsem ti? - Ano!
- Omlouvám se, trvalo mi to trochu déle. - Dali jsme dveře na strom.
- Je mi strašlivě líto vaší matky.
- Děkuji vám, pane. Už je na lepším místě.
Viděl jsem báseň "Nešpory". O večerní modlitbě.
Visela na zdi v obýváku mého přítele. Nechali si ji zarámovat z novin.
Prý to dělá hodně lidí. - A to je jen začátek.
Byl totiž neuvěřitelně moc pracovitý.
- "A pomáhal..." - "Jako velký deštivý...."
- Kdo je to? - Tygger!
Děkuji, pane Milne. - Já moc děkuji.
- Jsi neskutečně dobrý v lezení na stromy.
- Kdo jste? - Zůstaň přesně takhle. Skvostné.
Jako lesní skřítek. - Promiňte.
- Brownová. Mary Brownová z The Times.
Nebesa! Vy musíte být ta chůva z "Nešpor".
Chůva v modrých šatech, které žehná Bůh.
- Raději bych, abyste nefotili. Billy, pojď dolů.
Jestli chcete mluvit s panem Milnem, udělejte si prosím schůzku.
- Já nechci mluvit s panem Milnem. Chci mluvit s Kryštůfkem Robinem.
- Obávám se, že to dnes není možné.
Pojď, Billy. - Proč mu říkáte Billy?
- Moje pravé jméno je Milne, ale když jsem byl malý, tak to znělo jako Moon.
Také jsem dobrý v lezení dolů, všimla jste si? - Ano, všimla.
A taky vidím, že máš kolem nohou karton.
- To kvůli drakům. - Prosím pověz, kde můžu sehnat karton odolný proti drakům?
Nerada bych, aby mi draci zapálili punčocháče. - Sbohem.
- Vyfotils něco? - Bohužel.
- Z The Times? To je vlastně dost dobré, nemyslíte?
- Ne, madam. To si nemyslím. Chlapec je tady šťastný a-
Omlouvám se, madam.
Omlouvám se, pane.
- Ano. The Times jsou velmi dobrá věc.
- Prosím?
Večerní zprávy chtějí Medvídka na titulku.
Ano, to je skvělé. Ano, také si myslím.
- Nejsou pro vás, pane, skoro všechny jsou pro Kryštůfka.
- To vidím.
- Mohla bych vás v budoucnu poprosit,
zda byste si mohli pro dopisy jezdit na poštu?
Je jich tolik, že neudržím rovnováhu.
- Samozřejmě. - Děkuji, pane.
- Pro Kryštůfka Robina.
- Ale já nejsem Kryštůfek Robin. - Tak pro zvířátka.
- Ty čokoládu nejedí. Ale já ji jím a Nou také.
- Kdo je Nou? - Moje chůva.
- Chůva je také opravdová? - Ano, samozřejmě že je.
Snažil jsem se ti nějaké schovat.
- Nechal jsi mi tři. To je ohromné.
- Proč mají všichni tak rádi Medvídka Pú?
Je to můj medvěd. To si nemůžou sehnat svoje medvědy?
- No, víš, po válce bylo tolik smutku,
že si skoro nikdo nemohl vzpomenout co je štěstí.
Pak přišel Medvídek Pú a byl jako kohoutek,
kterým otočíš a napustíš radost.
- Ale já nejsem Kryštůfek Robin. Jsem Billy Moon.
- To je pravda. - A nemusíš se o mě dělit s nikým jiným.
- Až na maminku. - Ano, ale to jen trochu.
- No tak, Kryštůfku Robine.
Přitul se, je to přeci tvůj tatínek.
No tak pane Milne, ukažte city, prosím vás o to.
- Nemůže přeci odpovídat na všechny ty dopisy.
Venku je krásně. Mohli bychom... - Půjdeme na procházku do lesa?
Obávám se, že mám kupu psaní na práci. Možná později.
- Lidé Ashdownu, představuji vám Královnu Elizabeth I.
Král Jindřich VIII.
Boudicca.
Lord Nelson.
A teď malý chlapec a jeho medvěd,
který bude navždy v našich srdcích.
Představuji vám některé z nejdůležitějších lidí -
kteří kdy navštívili tento les.
- Říkám vám, v čajovně Druckers dělají výtečný ovocný dort.
- Ovocné dorty jsem měla jen na svatbách.
- Nou, byl jsem dobrý? - Jako vždy, jako vždy.
Půjdeme na čaj?
- Ne, díky.
- Billy! To bylo poněkud neslušné.
- Kdysi dávno, chlapci chtěli být Huckleberry Finn a sjíždět Mississippi.
Teď chtějí být Kryštůfek Robin a hrát si ve Stokorcovém lese.
Ale jeden chlapec je opravdu Kryštůfek Robin. A tady je.
V Anglickém Ashdown Forest, kde žije opravdový Medvídek Pú.
Zajisté to musí být nejšťastnější chlapec na světě.
A tady je jeho matka a otec.
Jsou v Americe, aby světu říkali o nových dobrodružstvích nejslavnějšího medvěda světa.
- Co je první věc, kterou chcete v Americe zkusit? - Půjdu do baru na panáka.
- Paní Milne jen žertuje. Ví, že to je nelegální.
Samozřejmě, že ano. Proto je to zábava.
VÍTEJ MEDVÍDKU PÚ
- Vážně? Ne, díky.
- Nemůžu uvěřit, že mluvím s otcem opravdového Kryštůfka Robina.
- Ten chlapec v knize ale není doopravdy můj syn.
- Ale jmenuje se Kryštůfek Robin a rád leze na stromy.
- Ano, to je pravda, ale my... - Představte si, jaké to asi musí být, vymýšlet všechny ty příběhy-
- Omlouvám se, musím jít najít svou ženu.
- Mějte hezký večer.
Není to úchvatné? Stejně jako Londýn, jen s více penězi.
- Myslel jsem, že to nejdůležitější na knize, je její autor.
Ale všichni si jen chtějí povídat o Kryštůfku Robinovi. Podívej.
Dobrý den.
- Vím, že zítra budete mluvit s pravým Kryštůfkem Robinem.
Popřál byste mu k narozeninám jménem jeho amerických fanoušků?
- Nejdřív jednu ruku, druhou.
- Co to bylo? - Běž dolů a otevři dveře, mladíku.
Jsi teď pánem domu. - Kdo to je?
- To je překvapení. - Maminka a tatínek!
- Možná to nejsou maminka s tatínkem!
- No do prkýnka!
- Líbilo se ti to, Kryštůfku Robine? Chtěl bys, aby zahráli znovu?
- Myslíš, že by měli hrát znovu, Nou?
- Myslím, že by měli. Jsou dárek od maminky s tatínkem.
Všechno nejlepší, Billy Moone.
- Měli jsme skvělý den. Dům na stromě je skoro hotový.
- Takže jsi měl hezké narozeniny? - Ty nejlepší vůbec. Měli jsme párky v lese.
Ale pořád jen prší a prší a prší.
Nou říká, že budeme muset postavit archu. - Tak mi neudělej nepořádek v nářaďovně.
- Já vím. Byl to jenom vtip. Kdy se vrátíš domů?
- Než stihneš říct Jack Robinson. - Jack Robinson.
Ale ještě nejsi doma.
Nou je strašlivá v nadhazování.
A já nemůžu dost trénovat.
- Naneštěstí už nemáme víc času. - Všechno nejlepší, Kryštůfku Robine.
- Slyšeli jste A. A. Milna, který napsal Medvídka Pú a je otcem pravého Kryštůfka Robina.
Jen si to představte.
- Chcete se profesionálně oholit i v pohodlí domova?
- Nerozumím tomu.
Proč tam mluvil někdo cizí? A proč mi řekl Kryštůfku Robine?
Nikdy mi tak neříká.
- Utíkej si pro holínky. - Vždyť je hluboká noc.
Dva, tři, čtyři...
... pět, šest. Teď můžeš otevřít.
Je na čase, aby se malý Billy Moon setkal s jeho jmenovcem.
"Klacíky?"?
- Zvuky. Jsou to noční zvuky.
- To protože je noc. Neboj se.
Připraven? - Ano.
Teď.
- Člověk by měl dělat věci, které miluje - s těmi, které miluje.
Protože nikdy nevíš, co se stane.
To je ale agilní vlk.
Nebude žirafě vadit, že má na zádech vlka?
Podívej, kdo je tady.
- Blue!
- Maminko!
- Ahoj, jak se máš starouši? - Dobře.
- Moc ti to sluší. Neříkala jsem to?
-Tolik si to spolu užijeme, Moone. - Půjdeme do lesa?
- To bude muset počkat. Co říkáš tomuhle? - Je velice lesklé.
- Odveze nás na speciální místo v Londýně.
- Vy nezůstanete? - Ne, jen jsme přijeli pro Billyho. Utíkej se převléct.
- Dobré odpoledne pane Kryštůfku Robine.
Jmenuji se Elliot a jsem manažer této hračkárny.
- Co je to manažer? - Ten, co o všem rozhoduje.
Udělal jsem velkou soutěž,
a její vítěz si může vypít čaj s opravdovým Kryštůfkem Robinem a Medvídkem Pú.
- Ne, ten není pravý! Je to lež!
- Omluvte nás.
Jsi ten nejšťastlivější chlapec na světě, protože znáš pravého Medvídka Pú.
Ostatní lidé se musí spokojit s falešným.
Ty se s ním spokojíš jen pro tentokrát.
- Jsi moje manažerka?
- Jak tě tohle napadlo? Jsem tvoje matka.
"Mám nápad. Proč neuděláme něco velice zábavného!"
- Nemluv s ním hlasem Púa, když to není on. Nevypadá jako Pú, není opravdový.
- Proč se jmenuje Medvídek Pú?
- Protože tam byl pan labuť, na kterého jsem chtěl volat. A Blue...
Chci říct, A. A. Milne.
Chci říct, tatínek, říkal, ať mu říkám Pú, a že když nepřijde,
tak můžu předstírat, že jsem jen řekl "puh".
- Takže to není opravdové jméno?
- Můj medvěd se ve skutečnosti jmenuje jinak, stejně jako já.
A neptejte se na to, protože my to neřekneme. Chceme svá jména jen pro sebe.
- Tohle je ze Samoy.
- Existuje nějaké místo na světě, kde neznají Medvídka Pú?
- Možná ve Vysokém Veldu. - Můžu se tam přestěhovat?
- No nevypadáš dokonale!
Chůvo, na slovíčko.
Vezměte si tohle. Je to elegantní, nemyslíte?
- Jako ten co nosí chůva v básni. - Přesně tak.
Nechceme, aby lidi byli zklamaní, protože nevypadáte jako v knížce.
- Já ale nejsem v knize, madam. Ta chůva se jmenuje Alice.
- Jen aby se to rýmovalo s palácem. Chůva se s ničím nerýmuje.
- Budou na nás lidi zírat, Nou? Jako se dívají na Winnieho v zoo?
- Ne, to si nemyslím.
Protože půjdeme v přestrojení.
- Mockrát vám děkuji za tuto zajímavou konverzaci. - Já děkuji vám, pane Kryštůfku.
- Na shledanou. - Mohu se ještě zeptat...
- Jsi šikovný. To byl pro dnešek poslední.
- Přečti mi pohádku. - Zrovna jsem ti jednu dočetla.
A už jsme se pomodlili před spaním, takže -
- dobrou noc.
- Kam jdeš? Vypadáš jinak. Proč vypadáš jinak?
Pomazli mě. - Zrovna jsme se přeci hezky pomazlili.
Mám dneska volný večer. Pracantka si zaslouží odpočinek.
Dobrou noc.
- Dobrý večer. - Dobrý večer i vám.
Kam mě zvete? - Do italské restaurace.
Děkujeme bože za krásný hezký den. Teď je ale na čase vstávat.
- Nechci vstávat. Nechci do školy.
- No tak.
Kde je můj chrabrý rytíř, který zabíjí draky a leze po stromech?
- Tady nejsou žádní draci a nejsou tu ani stromy!
Nikdo mě nemá rád! Ani ty mě nemáš ráda!
- To přeci není pravda. Víš, že tě miluju.
- Miluješ Alfréda.
- Miluji vás oba. - Neber si ho. Vezmi si mě! Prosím vezmi si mě!
- Pojď se obléknout.
No tak, pospěš si!
- Nechcete nám něco říct?
Olive se bude vdávat. Neinformovala mě o tom. To Billy.
- Billy by tohle neměl poslouchat.
- Proč ne? Jeho zrazujete stejně jako zrazujete nás.
- Billy, jdi do svého pokoje, broučku.
- Kdy se bude konat ta šťastná událost?
- Ještě nemáme dané datum, paní.
- Ale máte nápadníka, máte dohodu?
- Je tu nápadník, ale ne dohoda jako taková.
- Ah tak.
V tom případě budeme první, kdo vám poblahopřeje. - Ano.
- Jak se jmenuje? - Alfred.
- Je to hodný muž, nikdy bych si nemyslela- - Tak teď už víme, proč byl Billy nešťastný,
když člověk, kterému platíme, aby ho dělal šťastným byl zatím zaměstnaný vlastním štěstím. - Daphne.
- Mám pocit, že musíme začít dělat to, co bude nejlepší pro Billy Moona.
- Nemůžu víc souhlasit, madam. Pokud mohu mluvit upřímně, pane -
- To rozhodně nemůžete! To by bylo naprosto neprofesionální.
- V tom případě rezignuji na svou pozici s okamžitou platností.
- Jsem si jistý, že to nebude nutné. - Pane,
nemyslím si, že děláte to, co je pro Billyho dobré. Vůbec ne.
Ukazujete ho jako atrakci jen pro to, abyste dělal promo své knize.
Musí mu být dovoleno mít dětství, musí se cítit, že na něm lidem záleží.
Že ho někdo miluje.
- Miluje? Já ho porodila. Málem mě zabil.
- S dovolením, paní, i kráva zvládne porodit mládě.
Myslím, že si to uvědomujete, pane, ale nechcete to vidět.
A to není správně.
Otec by se měl svého syna zastat. - To by stačilo.
- Viděla jsem, jak odvracíte pohled, když se s ním střetnete očima.
Nesmíte se od něj dál odvracet.
Jsi ještě vzhůru?
Chceš pohádku?
- Ano.
- Byla nebyla jedna chůva,
která se starala o malého chlapce.
Velmi výjimečného chlapce.
Moc ho milovala,
tak moc, že ho nosila v srdci,
i svých modlitbách.
A doufala a modlila se,
a modlila a doufala, že si bude navždy pamatovat
on mě.
Buď šťastný, Billy Moone.
Uchovej své vzpomínky a já uchovám ty své.
Tak budeme navždy spolu.
- Olive...
- Tady jsou jeho závazky po zbytek týdne. Budete mít poněkud napilno.
- Nou?
Nou?
- Nefňukej, Billy. U nás v domě se nefňuká.
- Nou!
- Vidělas to?
- Rozhovory v rádiu a novinách, přijetí ve Sněmovně lordů, fotografie.
To přeci nemůže všechno zvládnout. - Jistěže může. A je v tom moc dobrý.
- Je to jen malý chlapec. Jak jsme tohle mohli dovolit? Měl by pobíhat po lese.
Jaké je tvoje úplně nejoblíbenější zvíře v zoo?
- Pakůň.
- Ohromuješ mě. Proč pakůň?
- Protože žijí v pláních a já bych tam chtěl také žít.
- Pane Milne, tak rád vás vidím. Kryštůfek Robin je dobrý přítel naší zahrady.
Máme nápad, bude to opravdu dokonalá fotka.
Je to bezpečné, hlavně žádné náhlé pohyby, mladíku.
- Pro zoo je to velice dobré. - A je to dobré pro Billyho?
- To je v pořádku, Blue.
- Úsměv, Kryštůfku Robine.
- Myslím, že to už stačí. - Ať jde ven.
- Můžu teď dostat zmrzlinu? Po fotografiích ji vždycky dostanu.
- Omlouvám se, ale nejste- - Ne, není.
- Ano, je. - Byl.
- Ale už není. - Jak to myslíte?
- Omluvte nás, prosím. Pojď, Billy.
Pojď dál, Billy. Zavři dveře.
Chci, abys byl první, kdo uslyší mé rozhodnutí.
Už nebudu psát o Kryštůfku Robinovi.
Nebo Medvídkovi Pú, Tyggrovi a ostatních.
Už ani slovo.
- Bude Medvídek Pú zase jenom náš?
- Je teď ve světě. Nemůžu ho vzít zpátky.
Ale slibuji, že už o něm nenapíšu ani slovo.
A ty už se nikdy nebudeš muset oblékat jako Kryštůfek Robin,
nebudeš si muset hrát s falešným méďou, fotit se kvůli novinám
nebo pít čaj ve sněmovně.
A zanedlouho přijde den,
kdy na Medvídka Pú každý zapomene.
Určitě si najdou nějaké nové šílenství.
- Ale my na něj nezapomeneme. - My?
Ani náhodou.
Vlastně ani nemusíš zůstávat v Londýně.
Je tu spousta stromů, na které můžeš lézt.
- Je to hrad.
- A žádný Kryštůfek Robin. A žádný Medvídek Pú.
Je od vás štědré, že ho necháte začít uprostřed semestru.
- Nemusíte nic vysvětlovat. To nejdůležitější: Jak jsi na tom s kriketem?
- Nejsem si jistý. Hrál jsem jen s Bluem. Mám rád práci s dřevem.
- Dále!
Rád bych vám představil Douglase Minora.
Tohle je Milne. Douglas Minor na tebe bude dávat pozor, dokud se u nás nezabydlíš.
- Dobrý den. - To je od vás velice milé, Douglasi Minore.
- Tohle je on, vypadá jako holka, že ano?
Kryštůfku Robine, když tě budeme chtít škrtit, budeš se za nás modlit?
- Nechte mě být. - Drž hubu.
- Všem je to jedno, všem je to jedno, Kryštůfek Robin padá ze schodů.
- Pozor, Kryštůfku Robine.
- Další.
Jméno? - Owen, Alexander.
- Svléknout, prověřit. Jděte támhle.
Další.
Jméno?
- Milne. Christopher.
- Svléknout, prověřit. Jděte támhle. Další!
- Vypadají ohromně, že?
- Bojoval jsem v první světové válce. Válce, která měla ukončit všechny další.
- Ano, evidentně vám to nevyšlo.
- Díky Bohu.
- Hodně štěstí.
- Jsem si jistý, že své zemi budeš moci sloužit jinak. - Přestaň s těmi hloupostmi.
Pojedeme radši domů. Alane!
- Nařízení od starosty. Sundejte všechny cedule, abychom zmátli potencionální okupanty.
Hitler nemůže vyplenit Uckfield, když ho nenajde.
Tak. Tady máš.
LES MEDVÍDKA PÚ
- Výborně. Medvídek Pú také rád pomáhá.
Vždycky nenáviděl fašisty. - Přestaň už mluvit o tom zatraceném medvědovi.
Chci narukovat, Blue.
Chci být vojín Milne. 607841 nebo cokoliv jiného.
Anonymní, skutečný člověk.
- Neprošel jsi prohlídkou. - Ty mě tam můžeš dostat.
- Ne. - Jsi nejmilovanější muž v zemi.
Rád bych se jím také stal. Teď jsi na řadě ty, abys pomohl mně.
- Jak tohle pomůže, když přijdou nacisti?
- Nepřijedou do Cotchfordu. Možná na něj omylem shodí bombu.
- Ano, musíme doufat, že máš pravdu.
A doufejme, že ubráníš mou čest, pokud porazí East Grinstead.
Ano...
- Myslím, že musím jít přesadit pelargonie.
- Daph nepřijede? - Nemohla. Ona...
- Nemůže mě vidět v uniformě.
- Ano.
Chci s tebou o něčem mluvit.
- Nejdřív já. Říká se, že bys měl věci urovnat, než jedeš pryč.
- Ty se vrátíš. - Ten medvěd mi zničil život.
- Vím, že to bylo těžké. - Výcvik byl stejný jako škola.
Někdo to vždy zjistí a pak nastane peklo.
- Hned jak mi to došlo, tak jsem přestal psát. Co jsem mohl ještě udělat?
- Nic.
Jen si to chci ujasnit, než - - Dobře.
- Když jsem... Když jsem byl Billy Moon, hráli jsme si spolu v lese,
a pak jsi napsal tu knihu a všechno to přestalo.
Jakoby to byl jen výzkum pro knihu.
Nikdy ses nevrátil. - To není pravda.
Hráli jsme kriket nebo ne?
Spoustu kriketu. - Byl jsem na nic a ty průměrný.
- Ne. Co tenkrát, když jsi porazil jejich kapitána?
- To se stalo jednou. Dali mi ten míč. Tady. Nech si ho.
- Ty dny, kdy jsme to byli jen my dva,
byly nejšťastnější dny mého života.
Po tom nejhorším v mém životě. - Já vím, ale ty jsi je prodal.
- Chtěl jsi, abych pro tebe napsal knihu.
- Ano, pro mě. Ne o mně.
- Počkej!
Nejezdi.
- Ne, nedělej to. Ještě ne. Žádám tě.
Dokud to neotevřeš, tak se to nestalo.
Naneštěstí vám musíme oznámit, že C. R. Milne je shledán nezvěstným, s pravděpodobností mrtev.
Neopovažuj se brečet. Nemusel jezdit. Je to tvoje práce.
Jak jsi to mohl udělat? Který otec by něco takového udělal?
Co se týče peněz, peněz, které jsme vydělali z toho medvěda.
Jsou to hory peněz.
Přemýšlel jsem- - Nechci je.
- Je to jmění. A je to stejně tak i tvoje zásluha.
- Ne, já si jen hrál se svým otcem.
Pokud je přijmu, tak budu Kryštůfek Robin, a to já nejsem.
- Jsi Billy Moon. - Ne.
- Jsem vojín Milne. A nikdy jsem nebyl šťastnější.
Nikdy jsem nechtěl slávu nebo orchestr na své narozeniny.
- A co jsi chtěl?
- Chtěl jsem tebe, Blue.
- Pan Milne.
- Alfrede. - Rád vás vidím, pane. Pojďte dál.
Sundal jsem je pro ni. Myslel jsem, že to nebude vadit.
Dojdu pro ni.
Olive!
"Nešpory"
- Pane Milne! Jak ráda vás vidím.
Dobrý bože!
Je mi to líto, je mi to líto, tolik mě to mrzí, pane.
A to není ani můj. Je váš.
- Ahoj, Blue.
- Jestli to není Billy Moon.
- Máme čaj?
- Říkali, že jsi mrtvý. - Říkali?
- Nezvěstný, předpokládali... Obávám se, že jsme dělali rychlé závěry.
- Doufám, že si matka nedělala starosti.
- Billy Moon.
Jak velmi...
... nečekané.
Chci říct...
Opravdu tu jsi?
- Myslím, že ano.
- Vezmi mu tašku, Blue. Musí být unavený.
Všechno to bojování. - Samozřejmě.
- Ahoj.
- Tady to všechno je, přesně jak jsem to opustil. Jakoby se nic nestalo.
- Když jsem se vrátil, všechno mi přišlo špatně.
Nikam jsem nezapadal. Dokud jsem nepřišel sem.
Ty dny strávené s tebou...
Chtěl jsem si je ponechat. Dát je do krabice.
- To co jsem řekl, než jsem odjel- - Byla to pravda.
Jsi tady. To je to jediné, na čem záleží.
- Když jsme byli v zákopech pod palbou, jeden z vojáků začal zpívat písničku z Púa.
Trochu změnil slova, ale...
Chápeš.
A já si říkal, "Odkud ji znáš?"
A pak jsem si uvědomil, že ji zná každý na světě.
Ale já ji znal jako první. Byla moje, než byla kohokoliv jiného.
- A já ji prodal. - Zpívali ji a ona jim pomohla vzpomenout si.
Bylo to jako kouzlo, najednou byli doma u krbu a četli si příběhy.
Tohle jsi dokázal.
- Děkuji.
Je mi líto, že jsi za to tolik zaplatil.
Kdybych to býval věděl, tak bych... - Co? Nenapsal to? Ne.
Připomněl jsi lidem, co je to štěstí.
Co může být dětství. Když všechno ostatní bylo zničené.
- Ale tvoje dětství- - Bylo báječné.
To dospívání bylo těžké.
- Kdo by si pomyslel, že nás spolkne medvěd.
- To ano.
Tohle bylo všechno naše, že ano? Než to bylo kohokoliv jiného.
- Ano.
A vždycky to tak bude.
Pojď.
- Kam jdeme? - Domů, řekl bych.
- Blue, až budu dospělý, kolik ti bude?
- Asi 100 let.
- Je tu ozvěna, poslouchej.
Jsem Billy Moon!
Vrátím se stůj co stůj!
- Ve skutečnosti tu ozvěna není, viď?
- Myslím, že ne. Je tu jen otevřený prostor.
- Možná když se budeme víc snažit?
- SLÁVA MEDVÍDKA PÚ POSTUPNĚ ROSTLA.
- Jako když vlak projíždí kolem. - Ano, teď už je úplně pryč.
Boo! Tady zase je.
KRYŠTŮFEK ROBIN SI JMĚNÍ, KTERÉ PŘÍBĚHY VYDĚLALY, NIKDY NEVZAL.
ŠŤASTNĚ SE OŽENIL A OTEVŘEL SI MALÉ KNIHKUPECTVÍ V DEVONU.
JEHO PŘÁTELÉ HO ZNALI JAKO CHRISTOPHERA.
NOU POPSAL JAKO "SKORO MÁ SOUČÁST".
ZŮSTALI BLÍZKÝMI PŘÁTELI AŽ DO KONCE JEJÍHO ŽIVOTA.
HRAČKY JSOU VYSTAVENY V NEW YORSKÉ VEŘEJNÉ KNIHOVNĚ,
KDE ROČNĚ LÁKAJÍ PŘES 750 000 NÁVŠTĚVNÍKŮ.
V ROCE '34 AA MILNE VYDAL SVOU ŽÁDOST PROTI VÁLCE,
"MÍR SE CTÍ"
MEDVÍDEK PÚ BYL NEDÁVNO ZVOLEN
NEJOBLÍBENĚJŠÍ DĚTSKOU KNIHOU VŮBEC.