Titulky: Katrab
Když jsem byl ještě dítě,
díval jsem se každé ráno z okna a přemýšlel jsem,
jak se všechno mění.
VÍNO NÁS SPOJUJE
Ano, jako dítě jsem si ještě myslel, že se všechno každý den mění
a že to tak zůstane napořád.
Až později jsem pochopil, že se tu nic nemění.
Všichni moji přátelé studovali na univerzitách
v Dijonu, Paříži nebo Montrealu.
Můj táta chtěl, abych po něm převzal vinařství,
ale já jsem tu nechtěl žít.
Hádali jsme se každý den.
Bylo to nesnesitelné.
Musel jsem odejít.
Chtěl jsem vidět svět.
No...
To bylo před deseti lety, a já opravdu poznal svět.
Možná to bylo zbytečné, protože teď jsem tu zpět,
ale udělal jsem to.
Přinejmenším mě to naučilo,
že cesta nikdy nekončí.
Hej, ty tam! Pozor!
- Dávej pozor! - Pozor!
Dávejte pozor, kluci!
Moje sestra mi zavolala, že je otec velmi nemocný.
Kvůli němu jsem tehdy odešel
a teď se kvůli němu vracím.
Co si přejete?
Jeane?
Marceli.
Taky nemládneš.
Znáš to tu.
- Vezmi mi moje klíče. - Díky.
- Uvidíme se zítra? - Ano.
- Ahoj, Juliette. - Ahoj, Marceli.
- Je tam někdo? - Ano.
Překvapení.
Jeane?
Juliette.
Sakra, opravdu jsi tu.
Změnil ses.
Změnil jsem se?
Máš vousy.
Počkej.
Haló?
Ano.
Co?
Vážně?
Mohl jsi mi zavolat.
Víš, jak dlouho ses neozval?
Čtyři roky a jedenáct měsíců.
A co se mezi tím stalo?
Ó, člověče, pořád tu ještě jsou.
No, měl jsem vztah s jednou dívkou.
Jmenuje se Alicia.
Nevím, jestli jsme ještě spolu.
Je to dost komplikované.
A ty?
No, taky jsem měla s někým vztah,
ale je to taky složité.
S tátou to nevypadá dobře. Je už na klinice čtyři měsíce.
- No a... - Byla jsem za ním včera.
Ano?
Nejdřív jsem za ním chodila denně, teď tam chodím tři až čtyřikrát týdně.
Snažím se střídat s Jérémiem.
Je to těžké, blíží se vinobraní.
- Umím si to představit. - Ano.
A co ty, vyrábíš víno?
- Ano. - Ano?
Mám už pět let malé vinařství.
Je mnohem větší než tohle, ale na Austrálii je malé.
Ano, jasně.
A ty, sestro?
Dělám víno.
Dělala jsem ho s tátou dva roky.
Ale teď, když tu není, nevím,
jestli budu pokračovat, nebo odejdu.
- Ahoj. - Ahoj, Jérémie.
Kdopak to přišel?
Ahoj.
Jak se máš?
- Normálně. - Co?
Má manželku a dítě.
- Ty máš dítě? - Ano.
Máš dítě?
- Ano. - Teda, člověče.
Kluka, jsou mu tři měsíce.
To je skvělé.
Kdybys zavolal, tak bys to věděl.
A když už jsme u toho...
Taky nevím, jestli víš,
že matka umřela,
už před pěti lety.
Volal jsem ti, abys přijel,
ale pán byl zjevně tam v Austrálii příliš zaneprázdněn,
když nepřijel, ani neodpověděl.
- Co tu teď chceš? - Jérémie.
Co? Myslí to vážně?
Najednou se takhle vrátí, a my bychom měli...
Sakra, starali jsme se o tátu i o vinařství řadu měsíců, o všechno.
- A on... - Co? Co ty o mně víš?
Přesně, nic o tobě nevím.
Nevím, kde a s kým žiješ nebo čím se živíš.
_ Ani slovo od máminy smrti. - Ani pro mě to nebylo lehké.
Nebylo to lehké?
- Nebyl jsi mámě na pohřbu! - Nech toho, Jérémie.
Sakra, nechtěl jsem se rozčilovat.
Ahoj, rodinko.
Oslavujete své šťastné shledání?
Asi jsem přišel nevhod.
Můžete mi přijít na chvilku pomoci?
- Samozřejmě. - Už jdeme.
Rovně. Pořád rovně.
Ještě kousek.
Dávejte pozor na kohout a nádrž.
Nemusíš nám pomáhat.
- Já vím. - Ještě kousek rovně.
Ještě pořád rovně.
Pomalu. Pomalu.
Pracuji také s manželkou a tohle tam a zpátky...
A taky na mě tlačí kvůli vinobraní.
- Ještě. - Jsem dost podrážděný, promiň.
Ne, mrzí mě to.
Tak, teď sem.
Ještě.
Ještě. Super.
Opatrně, dávejte pozor.
Je to dobré?
Musíme pohnout, sklizeň už brzy začne a nemáme sklep ještě připraven.
Víte už, kdy začnete?
Mělo by se to rozhodnout dnes.
- A kdo to rozhodne? - No, Juliette.
Ano, měla bych, ale pokud to chceš udělat ty...
Ne, ne.
V pondělí?
- Příští pondělí? - Ano, příští pondělí.
Jeane, nesměj se. To není vtipné.
- Příští týden. - Ano.
Ochutnej jednu ze sluneční strany.
Řekl bych ve čtvrtek.
- Ve čtvrtek, tedy za čtyři dny? - Přesně tak.
Příští týden by mohlo být pro červené příliš pozdě.
Pak bys z toho mohla udělat už jen džem.
Jsou už docela dobré.
Chutnají ti?
Ale slupka je docela silná.
- No a? - Tenčí by byla lepší.
Pak ti šťáva vyjde snadněji.
Jádra jsou sotva hnědá.
Počkala bych ještě. Přinese to více masa.
Takže ty chceš jednoduché víno?
Stejně jako táta?
Nechceš složitější víno s nějakou kyselinkou?
- Ano. - Ano, a?
Počkejte na laboratorní analýzu.
Výsledky budeme mít v 15 hodin.
- Ochutnej ho ještě jednou. - Dobře.
Musíte je ochutnávat od vrcholku.
To je velký rozdíl.
- Čtyři dny jsou hrozbě málo, Jeane. - Nejsou.
Tady, ochutnejte to.
- Co to je? - Mohu to říct?
- Ano.
Mango.
Pro mě je to jasně čtvrtek.
Tady nahoře jsou skutečně sladší. Co myslíš ty, Marceli?
Tvůj otec říkal: "Na bílé víno je v pravý čas vždy už pozdě."
Přesně tak.
Takže co?
Určitě by začal tak v sobotu nebo v neděli,
ale Jean má pravdu, musíš se rozhodnout, jaké víno chceš udělat.
Podívej se na předpověď počasí a lunární kalendář.
Pokud budeme dlouho čekat, sklizeň nám proprší.
Takže čtvrtek?
Ano, dobře, čtvrtek.
Ale podíváme se ještě na předpověď počasí.
Haló?
- Navštívil tátu, než sem přijel? - Ano.
Nemám tušení.
Ještě čekáme na výsledky.
Za pár dní bych měl vědět víc.
Nevím.
Alicio, nezačínej s tím prosím.
Mrzí mě to.
To byla tvoje přítelkyně?
Ano, to byla Alicia.
Je vše v pořádku?
Ano, všechno je v pořádku.
A?
Ročník 99?
To není zlé, skoro se trefil.
Tři roky okolo.
- 2002? - Ne, 96.
96? Ale ano, jasně.
Je to Premier Cru?
Ano, Cailleret, ročník 96.
- Ach ano, Meursault. - Ročník 99 a 2002 nejsou tak silné.
Od příští neděle to zase začne.
Budeme pořádat častěji takového slepé ochutnávky.
Pořád máš ještě velké mezery.
Anselme, nech ho být.
Je to o čichové paměti. Musí se procvičovat.
Já vím, ale...
Už jsme předtím nějaké ochutnali. Nebyl jsem...
Překvapil jsi mě.
Tvůj táta s tebou nikdy žádnou slepou ochutnávku neabsolvoval?
On tomu rozumí, drahý.
Ale musí se to naučit, jinak ničeho nedosáhne.
- Vinař nemůže udělat dobré víno bez... - Já vím.
Je to tak. Víno je práce.
Teď ochutnáme ročník 85.
Uvidíte, jaký to byl špičkový rok.
- Jérémie, ty dostaneš jen trošičku. - Dobře.
Takže, čím začneme?
- Vůní? - Barvou.
- Ano, barvou. - Jérémie?
- Je to bílé víno? - Ano.
Ano, je to bílé víno. Bravo, je to opravdu můj syn.
- Páchne jako stodola. - Přesně tak, voní jako sláma.
A teď ho ochutnejte.
Které ovoce vám nejvíc připomíná?
- Citróny? - Velmi dobře, Juliette.
Má více kyselinky.
A mimo citrónu, jaké ještě cítíte ovoce?
Hrušku?
Ne, Jeane.
Zamyslete se nad tím.
- To ovoce, co používají Číňané? - Přesně tak.
- Liči? - Správně.
Ano, velmi dobře.
- Jste dobří, ne? - Máte talent.
Všichni tři budete jednou velmi dobří.
Jeane.
Jeane, probuď se.
Jeane.
Co se stalo?
On...
Tam...
Je po všem.
Všichni jsme si ho velmi vážili.
Teď si budeme muset zvyknout, že už není mezi námi.
Nepřijel jsem mámě na pohřeb, protože se mi narodilo dítě.
Narodilo se přesně v den její smrti.
V ten den, kdy jsi volal.
Proč jsi nic neřekl?
Byl jsem v porodnici s Alicií.
Právě porodila.
Dostal jsem tvou zprávu, ale...
Nemohl jsem odejít. Chtěl jsem zůstat se svým synem.
Ale měl jsi nám to říct.
- Myslíš, že to pro mě bylo snadné? - Proč jsi nám to neřekl později?
Snažil jsem se ti dovolat o tři dny později, ale nebral jsi mi to.
Ano, protože jsem byl naštvaný, že ses mi neozval obratem.
Ani já jsem ti nerozuměla.
Kolik je teď tvému synovi?
Čtyři roky a jedenáct měsíců.
Dobré víno dělal náš táta.
Hodně vyrostlo.
Je ještě lepší než minule.
Kdy jsi měla Pommard z 90. let?
Na Vánoce před pěti lety.
- A pamatuješ si ho? - Ano.
Jak to děláš?
Nalej mi dědovo víno.
Děkuju.
Děda byl více romantický a idealistický.
Máte tam Corvées a 1,8 hektaru Aligoté, to není moc.
Pak máte tři Premier Cru,
18,44 arů Perrieres,
26,60 arů Rugiens,
a 35,8 arů Sous le Dos d'Ane.
Ze 17 pozemků
jsou tři kategorie Premier Cru, pět Village a zbytek Appellation Régionale.
Červená i bílá vína jsou rozdělena do čtyř lokalit.
A nesmíme zapomenout na dům. Vše ve spoluvlastnictví.
Co znamená "spoluvlastnictví"?
Ve spoluvlastnictví má několik lidí stejná práva k věci.
Pokud by chtěl jeden z vlastníků prodat svůj podíl,
ostatní mu to nemohou zakázat,
ale mají přednostní právo na odkup této části.
Znamená to, že vy tři se stanete společnými vlastníky věcí,
Které nemohou být rozděleny.
Pokud někdo z vás bude chtít něco rozhodnout,
bude potřebovat souhlas zbylých dvou.
Pokud například jeden z vás bude chtít něco prodat,
bude to možné jen se souhlasem ostatních.
A teď ještě další zásadní věc.
Nejprve musíte zaplatit dědickou daň.
Ano, a kolik to bude?
Ve vašem případě cca 500 000.
- 500 000? - Ano.
Seženete na to peníze? Máte nějaké úspory?
Ve vašem případě existují tři možnosti.
První je prodat zásoby vína,
tedy sudy a lahve ze sklepa.
Obávám se ale, že to nebude stačit.
Druhá je prodat některé parcely.
Nebo prodáte jen dům.
Máme tu odhad ceny zásob vína?
Tady je. Je to asi 300 000.
Tušil jsem, že to nebude stačit.
A kdybychom prodali celé vinařství?
Řeknu vám upřímně, že to by to celé velmi zjednodušilo,
pokud byste všechen majetek prodali.
Ceny pozemků v Burgundsku extrémně vzrostly.
Výnosnost vinařství, jako je to vaše,
se pohybuje kolem 1 % z ceny pozemku.
To znamená, že prací na vinařství si vyděláte pouze 1 % toho,
co byste získali, pokud pozemky prodáte.
Jaká je jeho tržní cena?
Zhruba bych řekl něco málo přes šest milionů.
Ano, zhruba tak.
Bylo by to pro vás zajímavé?
Cestou domů všichni mlčeli.
Jako dědicové si říkáte, že jste někoho ztratili,
ale tím, že dostanete dědictví, i něco získáte.
Tady to bylo jiné.
Uvědomili jsme si, že po ztrátě našeho otce
můžeme ztratit mnohem více.
Někteří z vás už mají zkušenosti, pro nováčky zopakuji pravidla.
Nejprve vám my určíme řádek, kam půjdete.
Dále vždy budete stříhat zleva, nikdy ne zprava.
Promiňte?
Promiňte? To je velmi důležité.
Vždy budete stříhat zleva, rozumíte?
Nestříhejte naschlé hrozny.
- To jsou tyto s červenými konci. - A také nestříhejte verjusy.
- Co je verjus? - To je...
To je vše, co ještě nedorostlo.
Jsou to tyto malé hrozny. Nechte je tam, jsou ještě nezralé.
Pokud budete mít dotazy, obraťte se na předáky, to jsou Marcel, Didier,
Vincent a Jean-Michel.
Letošek je pro nás zvláštní rok, protože...
náš otec před nedávnem zemřel.
Ano, tak to je...
Ale...
Uděláme to nejlépe, jak můžeme, a všechno klapne.
Takže, přeji nám všem dobrou sklizeň.
- Dobře. - Děkuji.
Každý dostane kbelík a nůžky.
Vincente, rozdáš jim je?
Máte vše, co potřebujete?
- Tudy. - No, tak běž.
Jdeme na to.
Počkej, počkej.
Nestříhej to s větvičkou.
Nejprve si odstraň listy, abys na to lépe viděla.
A odstřihni to tady u toho zeleného.
- Dobře. - Rozumíš? Vyzkoušej si to.
- Přesně tak. Už jsi nějaké ochutnala? - Ne.
Tak ochutnej.
- Dobré, ne? - Ano.
Dobře.
- Děkuji. - Ale nesněz všechno.
- Tak zatím ahoj. - Ahoj.
- Nosič, prosím. - Nosič!
- Už jdu!
Vždyť už jdu!
Nemůžu být všude.
No tak!
- Jsou dobrý, ne? - Ano, ale musíme je hlídat.
Podívejte se na to.
- Odpočiňte si. - Konečně.
No tak, jdeme na to.
- Promiň, jak se jmenuješ? - Lina.
- Proč?
No, jen tak.
Zvládá to všechno tvoje sestra i bez vašeho otce?
Ano, myslím, že ano.
Co mám udělat? Jen cukr, kyselost a pH?
Ano, cukr, kyselinku a hodnotu pH.
Tak jak?
Výtěžnost moštu se zvýšila na 12,8 za 2 dny.
Začneme tedy s ním.
- Ano, odpoledne. - To půjde rychle.
Počkej ještě chvíli.
Dnes posbíráme zbytky do beden. Tak pojďte na to.
- Pohněte, vy lenoši. - Sám jsi lenoch!
- Charlene! - Co je?
- Sundej si tričko, ať nás motivuješ. - Zmlkni, Marouane.
- To bys rád. - Pomůžeš mi, prosím?
- Hezky to setříhejte, holky! - Chceš udělat obřízku?
Fanny, jsi nějaká drzá. Já už jsem obřezaný.
- Víš? - Hej, ty pitomče, nech toho.
Tohle je to pro tebe, ty pitomče.
- Nech toho, Marouane! - To máš za to, že sis mě nevšímala.
Charlene, sundej si tričko.
Do boje!
To je válka!
Ne na vlasy.
- Ne na vlasy! - Ach, sakra.
Přestaňte!
Nechte toho!
- Hej, přestaňte házet hrozny! - Přestaňte!
- Nech toho! - Přestaň!
- Dost! - Okamžitě s tím přestaňte!
- Jak se jmenuješ? - Marouane.
Nech těch kravin.
To byla Fanny, ona s tím začala.
Nech toho! Děláš si ze mě srandu?
Nerozčiluj se, nic se nestalo.
Nemám se rozčilovat? Jsi tu v práci.
Neplatím ti za to, abys házel hrozny.
Omlouvám se, šéfová.
Ty jsi tu šéf, já jen otrok.
Chceš mě praštit? Pojď, udeř mě.
Můžeš klidně odejít, pokud tu nechceš pracovat.
Co to má znamenat? Děláš tu vlny kvůli třem hroznům?
Nebyly to jen tři hrozny.
I kdyby jich bylo 100, tak co se děje?
- Poslyš, Marouane. - Ne, počkej.
Už týden tu pro vás pracujeme.
Šest dní nosím hrozny.
- To není žádný argument. - Tak co?
Kvůli 15 hroznům se k nám takhle budeš chovat?
- Kolik to dělá? Řekni. Deset eur? - Ne, to...
Ne, řekni si.
Musíš vědět, kolik vaše hrozny stojí.
- Tady máš 20 eur. Stačí to? - Ne, to je v pořádku.
- To je v pořádku. - No tak, vezmi si je.
Omlouvám se ti za problémy.
Co se stalo? Je všechno v pořádku?
Nevím, asi na to nemám.
Proč?
Prostě nemám to, co musí mít šéf.
- Máš ráda víno? - Ano, mám.
Máš ráda víno, tak to dělej.
- Mluvíš nesmysly. - Ano.
- No tak, pojď. - Pitomče.
Počkej. Co tu dělají Gérardovi lidi?
To je náš řádek!
Sakra, oni tam sklízí naše hrozny.
- Sakra. - Děje se něco?
Nechte toho.
Přestaňte s tím, to je náš řádek.
- Co se děje? - Stejné jako v minulých letech!
Tvoji lidé sklízí v našich řádcích.
- Ano, opravdu. - Ano, ano.
- Hej, vy dva. - My?
To už není naše, tady to končí.
Takže, pryč.
- Nebylo toho moc. - Vezmi jeden kbelík.
Dej mi ten kbelík.
To dělá vždycky, pitomec.
- Co prosím? - Řekla: Pitomec.
- To jsi řekla, ne? - Ano.
Ano, přesně to řekla, pitomec.
- Ano? - Ano.
- Padej pryč! - Hej, nechte toho!
- Co je? - Pitomče!
Oni se zbláznili.
Vrátíš se potom do Austrálie?
Ano, myslím, že ano.
Ale stoprocentně to ještě nevím.
Nemáš chuť tu zůstat?
Ano, ale... Nevím, co chcete dělat.
V každém případě tu nechci žít.
Počkej, jak to myslíš?
Jak to myslím?
Pokud zase odjedeš, prodáš své dědictví?
- Mé dědictví? - Ano.
Starý mlynář přenechal mlýn nejstaršímu,
druhému dal osla a nejmladšímu dědický podíl...
Mluv vážně. Na něco jsem se tě ptal.
Chtěl jsi to prodat celou dobu? Jeane?
Ahoj, synku? Je všechno v pořádku?
To nemůže být pravda.
On prostě uteče.
Ne, ne, práci už jsme dokončili.
Ano, vrátím se. Brzy se vrátím.
Ale... Vysvětlila ti to maminka?
Drž volant rovně.
Dívej se dopředu. Důležité je, kam jedeš.
Jeden, dva, tři.
Teď řídíš sama.
Opravdu chceš podíl změnit na 50/50?
Ano, tak jsme se dohodli.
Tvůj otec by pravděpodobně přidal více této odrůdy.
Udělal by to tak 70/30, ale víc ne.
Ale táta tu už není. Musíš to rozhodnout ty.
Uděláme to tak, jak jsme se dohodli.
Rozkaz.
Takže zastavíme lis.
Juliette!
- Pojď sem. - Co se děje?
Co to znamená?
- Bude pršet? - Blíží se to k nám.
Ne, to není déšť.
- Mraky se přesouvají k Chalonu. - Ano?
- Zeptáme se Didiera. Didiere! - Ano?
- Pojď sem. - Ale...
- Co je to? - Počkej chvíli.
Bude pršet?
- Ne. - ne?
Ne, mrak se stočí k Saone nebo zmizí za horami.
- Nehrozí nám žádné riziko. - Přesně, jak říkám.
Tak pojďme.
Vyprázdi si kbelík.
To zní dobře, zazpíváš nám dnes večer na ochutnávce.
- No tak, už jsme skoro hotovi. - Marouane!
- Ano, už jdu.
Já, že potřebuji více času? Oh, ne, ty potřebuješ více času.
Mohu si promluvit s Benem, prosím?
Ahoj, zlato.
Já vím, že už jsem dlouho pryč.
Umřel mi táta, takže tu musím ještě chvíli zůstat.
Ano, taky mi chybíš.
Ano, já vím.
Nebreč, Bene.
Bene.
Musím už jít, Juliette. Už to začíná.
Co se děje, Juliette? Řekni mi to.
Ty taky brečíš. Co se vám stalo?
Vy jste si něco řekli?
Všichni už jsou tam.
Dneska večer žádné slzy, slibujete?
Pojďte, ještě vám trochu pomohu.
Pojď, Juliette.
Měl bych jít na ochutnávku vína k tátovi Océane, ale...
My chceme víno!
Kdo chce víno? Ještě ho tu trochu je!
Pozor, opatrně, opatrně.
- Je to vařící! - Pozor, je to vařící a mastné!
Juliette, Jeane, musím jet.
Océane už mi volala.
- Jérémie. - Ano?
- Ochutnej. - Marceli, musím odjet pryč.
- Nejprve ale musíš ochutnat. - Ne.
Perriere, ročník 95.
- Ročník 95? - Ano, ochutnej ho.
Ale jen malinko.
- To je Perriere ročník 95? - Rychle ho ochutnám a pak už musím.
Ano, je opravdu vynikající.
Rychleji!
Bravo!
- Jak dlouho jsi tam byl? - Dva roky.
Byl jsem ve vinařství u Mendozy.
Pak jsem šel do Chile a pak do Austrálie.
Takže jsi projel svět, to je skvělé.
Ráda bych to taky udělala, ale nemám na to odvahu.
- Na to nepotřebuješ žádnou odvahu. - Ale potřebuješ.
- Proč? - Všechno opustíš, přátele, zemi, jazyk.
Pro mě to byl trochu útěk.
Před čím jsi chtěl utéct?
Především před Burgundskem.
Chtěl jsem utéct z Burgundska a od všeho, co tu bylo.
Od svých kořenů.
- Ale ty ses vrátil. - To je pravda.
A proč chceš odejít ty?
Jsem z Finistere v Bretani.
- Víš, co znamená Finistere? - Ne.
Konec světa.
Vždycky jsem měla pocit, že jsem na konci světa, kde nic není.
Možná proto tak ráda cestuji.
- Nikdy jsem nebyla v Burgundsku. - Je to exotická země.
Očividně.
Haló? Ano, chviličku prosím.
- Už jdu. - Dobře.
- Hele, jak to šlo... - Dobře, Alicio, o čem to mluvíš?
Ne, já se ti nevyhýbám.
Juliette? Promiň, mohl bych... Mohl bych s tebou na chvíli mluvit?
Dobře, uklidím se. Už jsem v klidu.
Počkej. Počkej ještě pět minut.
Můžu ti zavolat zítra?
Přídavek, přídavek!
- Je všechno v pořádku? - Ne, já...
Musím jít.
Ne, nikam nechoď Zůstaň tu se mnou.
Pojď dovnitř.
Pojď dál.
- Napijeme se něčeho. - Ne, nemám chuť.
Ale no tak, ještě sis se mnou nepřipil.
Taky si musíme zatancovat.
Za chvíli ztratí hlas. Vidíš to?
Co je? O čem se to bavíte...
Proč se vy dva pořád bavíte o mně?
Co?
Řekl jsem mu, že za chvíli ztratíš hlas.
- To teda ne. - Ale ano.
- V žádném případě. - V žádném případě.
Jérémie, proč musíme mít...
- Co? - Proč?
Proč musíme mít řeč?
No, to je dobrá otázka.
- Víš to, co? - Co?
Dnes večer se na ni vykašleme.
- Vykašleme se na ni. - Mě to stresuje.
- Stresuje mě to. - Přesně tak.
Mimochodem, potřebuješ ještě něco jiného.
- Ne, už opravdu ne. - No tak, uvolni se.
- Moc pěkně tancuješ. - Děkuji.
Opravdu. Znám se.
Co jí asi říká?
Byl to krásný koncert.
- Potřebuješ také na vzduch? - Samozřejmě, Marouane.
Stěny tady jsou pěkné chladné.
Ano, to mě mrzí. Opravdu.
- Omlouvám se. - Špatný okamžik.
- Mám rád... - Mám rád zelené fazole.
- Mám rád sýry všech druhu. - Když jsou zralé.
Nemůžu přemýšlet. Potřebuji odstup.
Marouane, ty kouzelníku.
Teď si vyměníme místo u zdi.
- Mrzí mě to. - Ztrácím kontrolu.
Ztratil jsem kontrolu.
- Poslyš, Juliette. - Viděla jsi dnešní oblohu?
Krásné nebe, poseté hvězdami.
Jsi taky hvězda, Juliette.
Já jsem oproti tobě jen kamínek, malá žížala... "
Červík, jsem jen...
Co to tam dělají?
Ne tak zhurta.
No tak dobře...
Půjdeme se ještě napít?
- No tak jo... - Dobře.
Océane.
- Nebyli jsme dohodnuti? - Omlouvám se.
- Co jsem to udělal? - Jsi idiot.
- Udělal jsem hloupost. - Ano, a jakou.
- Promiň. - Mohl jsi zavolat.
- Moji rodiče... - Ty to nechápeš.
Zůstal jsem tu jen kvůli mým sourozencům.
- To vidím. - Ne, ne... Oni... To byla...
- Tryzna... - Ano.
- Není to jednoduché a věřím... - Djalile!
Myslím...
Cítím ke svým sourozencům...
- Co? - Cítím pocit viny, že jsem...
Opravdu mě to tíží...
Bylo jim mizerně, tak jsem myslel, že bych měl zůstat...
Tak jsem zůstal.
Ale taky to pro mě bylo těžké...
- Nemohu tomu uvěřit. - Já nelžu. Poslouchej...
- Nevěříš mi, ale bylo to tak. - To určitě.
Necítili se opravdu dobře.
- Přísahám. - Nevypadá to tak.
- Přísahám, že se necítili dobře. - Tak dobřá.
- Mrzí mě to. - To nevadí, byla to jen ochutnávka.
Mrzí mě to.
Voní to dobře.
Které bude další?
- Rugiens? - Ano.
- Tak pojďme na to. - Pojď.
Nevím, jestli to taky tak vidíte,
ale podle mě by bylo nejlepší všechno prodat.
Nakonec jedná se asi o šest milionů.
Víš... Já nevím.
Vůbec by ti nevadilo prodat dům našich rodičů?
Své vzpomínky, zemi, víno, všechnu práci otce a matky...
- To by ti nevadilo? - Ne, vždyť už jsem deset let pryč.
Nežiju tady. Jak ti to mám říci?
Mám dluhy a potřebuju peníze.
- U koho? - U banky.
Mimoto to není vaše věc.
Ale je, protože se jedná taky o můj život.
Tvoje rozhodnutí bude mít velký vliv na můj život.
Žil jsi sice dlouho jinde,
ale teď jsou tvé problémy i mými.
Vysvětli mi to tedy prosím.
Pokud mám změnit svůj život, chci vědět, proč.
Má pravdu.
Jsme spoluvlastníci, takže s tím musíme souhlasit všichni.
Žiju s Alicií už šest let.
Poznali jsme se v Brazílii.
Pak jsme byli v Argentině, trochu jsme cestovali,
a pak jsme se přestěhovali do Austrálie a koupili si vinařství.
- A dál? - A co dál?
Potřebuješ na to úvěr.
Musím jim zaplatit splátku 1 000 Eur měsíčně.
Dříve to šlo, ale teď už to nezvládám.
Navíc tam ani nejsem.
Nemám peníze, ženu, nic.
Nemám domov ani zemi.
Takhle vypadá můj život.
Kdy se chceš vrátit?
Nevím, ale musím se tam vrátit.
Alicia už mě nechce vidět.
- A tvůj syn? - Ale...
- Jsi si jist, že tě nechce vidět? - V ničem si nejsem jistý, jasné?
Když prodáme pozemek s Aligoté u vesnice, bude to stačit.
Nebo prodáváme čtyři řádky Perriere nebo Rugiens a udržíme si zbytek.
Zbláznil ses, to nemůžeme.
Tak prodáváme jen dvě Premier Crus.
Ale já potřebuji Premier Crus. Nechci dělat jen Aligoté!
- Hledáme jen nějaké řešení. - Ale žádné takové neexistuje!
- Jdeš pro ni? - Ne, běž ty.
Bylo to naše dědictví.
Nikdo z nás neměl peníze.
Přesto jsme najednou museli řešit problémy bohatých lidí.
To je obývací pokoj. Tady probíhají degustace.
- Jak je velký? - Asi 32 metrů čtverečních. Dobrý den.
- Vyrušili jsme vás? - Dobrý den.
- Měla jsem vám zavolat. - Ne, to je v pořádku.
Z obýváku se jde přímo...
...do kuchyně.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Vyrušili jsme vás? - Ne, ne.
- Oh, promiňte. - Promiňte.
Teď se vrátíme zpět do chodby.
Měli jsme mnoho zájemců,
ale bylo zřejmé, že ti lidé nechtěli jen dům.
Obzvlášť je zajímaly vinice, které byly kolem.
- Ahoj, Jérémie. - Všechno v pořádku?
Ano.
- Pomůžu ti. - Děkuji.
- Ahoj. - Ahoj, Jérémie.
Američanům se to asi líbilo.
- Ano? - To je skvělé.
- Myslíš, že je to skvělé? - Ano, jasně.
- Proč tu tedy ještě pořád pracujeme? - Protože se to musí udělat.
Proč přecházíme na ekologické zemědělství,
když to tu za dva týdny prodáme Američanům?
- Vinici je jedno, komu patří. - Ano, ano.
Marceli, pokud bychom museli prodat všechno...
Tedy i vinařství, co s tebou bude?
- Očekáváš to? - Ne, nemyslím si, ale...
Co bys dělal, kdyby se to stalo?
Víš, nechávám věci volně plynout.
Podáš mi odměrný válec?
- Ahoj, Juliette, jak se máš? - Ahoj, dobře.
Chtěl jsem se zeptat, jestli bychom se spolu mohli potkat?
Jen tak, popovídat si.
Vím, o čem chceš mluvit, Gérarde. Ale nemám čas ani zájem.
Neprodám je, zejména ne tobě.
Dobře.
No tak ahoj.
Ahoj.
Zapomněl jsem, jaká je tu zima.
Zapomněl jsem, že trvá věčnost.
Jen když obděláváte půdu a staráte se o ni
začínáte cítit, že vám patří.
Nejde o žádné doklady, rodinné či majetkové listiny.
Ale o způsob, jakým člověk cítí, že mu země patří,
a také pocit, že on patří jí.
Je to už pět měsíců, Alicio.
Ty telefonáty byly hrozné.
Chtěl jsem být s ní a vzít ji do náruče.
A místo toho jsem jí pořád něco vyčítal.
Chtěl jsem od ní jen slyšet, že mě potřebuje.
Nezvládneš to všechno sama.
Jsou v Austrálii také čtyři roční období?
- Ano, jasně. - Ano?
Ale nejsou tak výrazné. Je to jako v Kalifornii.
Jen na jižní polokouli jsou opačně.
Neměl jsi tento měsíc odjet?
- Ano, ale zůstanu tady. - Opravdu?
Ano.
Není to moc jasné. Nevím, co si přeje.
- Říkala, že potřebuje čas. - A co tvůj syn?
Ano, to je těžké.
Pořád na něj myslím.
Malý brouček leze a leze,
a vleze až sem.
Představoval sis to takhle?
To vypadá moc dobře,
ale přidej ještě pár stěn.
Jinak v zimě zmrzneme.
- Také střecha by nebyla špatná. - Jasně.
- Můžeš... Rozptyluješ mě. - Dobře.
Jídlo!
Potřebuju jen něco dokončit!
- To už je osm hodin? - Ano.
Ahoj Bene, tady táta.
Já vím, že je brzy.
Ale chtěl jsem ti zavolat, než půjdeš do školy.
Ano, jsem v pořádku.
Ne, mluv francouzsky. Mluvím tu francouzsky.
Co děláš?
Naučil ses tu píseň?
Děti!
Děti?
Děti.
Océane.
- Sakra. - Océane, to jsem já, máma!
Ano, mami!
Je neděle!
Je devět hodin!
Ano a snídaně je připravena.
- Pojďte na jídlo. - Ano, jasně.
To snad není pravda.
Máme palačinky.
Nikam nejdu.
- Řekni jim, že jsem nemocný. - Řekni jim, co chceš.
Každý den to takhle vypadá, sakra!
- Chceš, aby si tě vzal táta? - Už je dobře.
- Vezeš ho na chvíli? - Jasně, pojď ke mně.
Řekni jim, že v neděli se spí.
No, už je dobře.
Juliene. Kuku, kuku.
- Díky, Jérémie. Pojď. - Počkáme tu!
- Jen si s nimi chvilku popovídáš. - Tak dobře.
- Už vás potřetí volám. - Vždyť už jdeme.
- Tak proč neodpovídáš. - Protože je zima.
- Mám ti pomoct? - Ne, běž.
- Slečno Vermillardová? - Ne.
Pokojový servis!
Je tu někdo?
- Ó, někdo tu je. - Ach, ano.
Dobře, dám to sem.
Oh, děkuji.
Proč to bratr dělá i po 20 letech
a přítel jen pár týdnů?
Počkej, nikdy jsem to nedělal pro svou ženu.
To je ale škoda.
Vypijeme si malou kávu.
- Já ne, děkuji. - Ale no tak.
Je to Tarrazu z Kostariky.
Děkuju.
Jérémie, přejdu hned k věci.
Víš, Océane už plánuje
nové uspořádání místnosti a další úpravy starého mlýna.
Ten projekt je pro naši rodinu srdeční záležitostí.
- Já vím. - Dobře.
Několik měsíců se už vídáme,
ochutnávám s tebou víno a nechávám tě rozhodovat.
Dal jsem ti volnou ruku při výrobě dvou nebo tří našich cuvée.
Ale buďme upřímní.
Moc se ti nepovedly.
Ale já... Jak to myslíte...
Pořád si pamatuji, jak když jste ochutnával ta cuvée,
řekl jste, že jste zcela spokojen s mým...
- Ne? - Ne.
Přemýšlel jsem o tom.
Mohl bys převzít vedení mlýna.
Bude tam restaurace,
ochutnávky, hotel a lázně.
Bude to rozsáhlý projekt
a jsem přesvědčen, že se ti to bude líbit.
No...
Dobře, popřemýšlím o tom.
Vím také o problémech, které máš ty a tví sourozenci,
a Chantal mě přesvědčila, abych vám pomohl,
a odkoupil některé parcely z majetku vašich rodičů.
Aha.
- To byste chtěli, ne? - Ano, ano.
- V podstatě... Ano... - Takže na tom všichni vyděláme.
Já získám zpět vinici na Domaine de la Pousse d'Or
a pro vás zůstane v rodině.
- Fermentace proběhla velmi rychle. - Ano, to letos u všech červených.
Děkuji.
- Je ještě slabé. - To je normální. Dej mu čas.
Ale už teď je vidět, že jsi udělal správné rozhodnutí.
Podíl 50/50 mu dal strukturu.
Je pěkně zaoblené, to je dobré.
- Všiml sis toho? - Ano, velmi zřetelně.
- Je dobré, ne? - Také si myslím.
Je rafinované. Dojdu pro Pommarda.
Dobře tedy...
My tři si musíme promluvit.
Notář mi neustále volá.
Dědická daň je už splatná, takže to musíme nějak vyřešit.
Anselme mi navrhl, že by odkoupil nějaké parcely zpět.
Takže bychom nemuseli prodat dům.
A všechno by zůstalo v rodině.
V jaké rodině?
No, v naší rodině.
Aha, v naší rodině.
Preferuješ to?
Ne, radši bych to udělal jinak, ale...
Vzpomínáš si na to, Jeane?
Sepsal jsi jména všech spolužáků z tátovy třídy.
- To jsem psal já? - Ano, je to tvůj rukopis.
Vždy mě překvapí, že si to ještě pamatuješ.
- Psal jsem to? - Ano, ty si nevzpomínáš?
Byl jsi v druhé třídě, jako táta na fotografii.
Zeptal ses ho na jména všech jeho spolužáků.
Můžeš to vyhodit.
Vážně? To přece nemůžeš vyhodit.
Je to přece tátovo dětství a hezká vzpomínka pro nás.
Nech ho, Jean chce zbořit všechny mosty mezi námi.
Počkej, můžu se na to podívat?
Děkuji.
Ten nosil v poslední době pořád.
Není špatný, ne?
- Nebo co myslíte? - Ano.
- Jeane? Jeane. Jeane! - Ano?
- Mohu tam taky vylézt? - Ne, Jérémie, jsi ještě moc malý.
Pojď, raz, dva, tři.
No tak, Jérémie.
Máš dohlížet na mladší sourozence.
Ty ses asi zbláznil!
Nevypadá to tak!
Jsi hrozně nezodpovědný!
Proč se o ně musím pořád starat?
Buď zticha! Jsi nejstarší, ne?
Nekřič na něj tak.
Je to ještě dítě.
Jsi v pořádku, Jérémie?
No tak, už je to v pořádku.
Pojď ke mně, stáhnu ti to.
Vinice málokdy nesou víno dále než sto let.
Tuhle zasadil můj dědeček.
Bylo mu 85 let a nikdy nic nevyhodil.
Juliette se pokoušela tátu několik let přesvědčit,
aby ji vytrhal, ale vždy marně.
Potřebujeme čas na rozmyšlení.
Když prodáváme loňské víno, budeme moci zaplatit daně.
Už jsme se o tom bavili, to nebude stačit.
- To nám nepomůže. - Nevím.
Musíme se dohodnout s tátou Océane.
- Počkej. - Byl jsi přece proti tomu?
Jsem proti tomu, ale pokud není jiná možnost...
Co by udělal náš táta?
- Nech toho, Juliette. - Proč?
Proč musíš vždycky myslet na tátu?
A proč ty tu křičíš?
- Nekřičím. - Ale křičíš. Co máš proti tátovi?
- Co ti udělal? - Co? Ty jsi legrační.
Pro vás bylo vše mnohem jednodušší.
Já byl nejstarší a pokaždé jsem dostal za všechno.
Musel jsem vám říkat, co jste měli dělat.
Pokud jste mě neposlechli, byla to moje chyba. Je to normální?
Nikdy jsem podle něj nic neudělal správně.
Proto jsem odsud odešel. Už jsem prostě nemohl.
Napsal jsem mu potom dopis.
Nikdy mi na něj neodpověděl. Byl jsem mu úplně ukradený.
- Jeane. - Co je?
Neříká se mi to lehce...
Neposlal ti sice odpověď,
ale podívej, co jsem našel v jeho kabátu.
Nebyl jsi mu úplně ukradený.
On nemluví, ale můžete mu něco říct.
- Slyší mě? - To není jisté.
Myslíme si ale, že by vás mohl slyšet a rozumět vám.
Tati?
Teď už nemůžeš mluvit?
Špatně se mi na to zvyká.
Dříve jsi hodnotil vždy úplně vše.
Nikdy jsi neposlouchal.
Proč jsi mi nikdy neodpověděl na můj dopis?
Můj synu.
Protože i když jsi tak daleko, zůstáváš pořád mým synem.
Jak ti mohu odpovědět na všechny tvé otázky?
Nevěděl jsem, proč jsi odešel.
Když jsem četl dopis, uvědomil jsem si, kolik jsem toho udělal špatně.
Byl jsem ti vždycky ukradený.
Ale když zavzpomínám na společně strávený čas,
jak jsem tě třeba bral na vinici...
Byl jsem na tebe vždy pyšný.
Máš pravdu, měl jsem ti to říct, ale nikdy jsem to neudělal.
Oba jsme byli hodně tvrdohlaví.
Myslel jsem...
Můžeš mi to vyčítat...
Říkal jsem si: "Naštěstí neodpověděl..."
...ale teď tohle.
Vždy jsi byl chytřejší než já, lépe jsi uměl formulovat myšlenky.
Teď jsi pryč a já si uvědomil, co všechno jsem ti měl říct.
Ale až se vrátíš, promluvíme si. Máme ještě spoustu času.
Sakra, tak jsem sem přijel za tebou,
abychom si konečně promluvili,
jako chlap s chlapem
Tati, jsi v pořádku?
Tati.
Jdi si svou cestou.
Věřím, že potkáš mnoho lidí a spoustu se toho naučíš.
Věci, které jsem tě já nemohl naučit.
Vydej se do světa, vždy jsi po tom toužil.
Doufám, že se časem vrátíš.
Věřím v to, i když vím, že jsi teď na mě naštvaný.
Miluji tě,
a vždy tě budu milovat.
Alicia.
- Haló? - Haló? To je Alicia?
Ano, s kým mluvím?
- Mluvíte francouzsky? - Ano, trochu.
- Je pro vás lepší angličtina? - Ano, prosím.
Ahoj, tady je Juliette, Jeanova sestra.
Řekl ti, že mi máš zavolat?
Ne, on o tom neví.
Mrzí mě to, je to velmi obtížné, ale...
Jen jsem ti chtěla říct,
že tě Jean miluje.
A...
Vím to, protože znám svého bratra,
a nikdy jsem ho takhle předtím neviděla.
Chtěla bych jen vědět,
jestli už pro tebe je po všem?
Úplně?
Rozumím, proč mi voláš, Juliette.
Je to moc milé od sestry, že udělala něco takového.
Ale nevím, co bych ti na to měla říct.
Mami?
Juliette, mohu ti zavolat zpátky?
- Dobře, ahoj. - Dobře.
Juliette se snažila zachovat dům.
Pořád jsme měli problémy s penězi, ale už jsme z něj byli unaveni.
- Jérémie, mám to sundat? - To dřevo? Ano.
Dobře.
- Dělejte, rychleji. - Snažíme se.
Pokračujte, pokračujte.
Co říkal?
Pořád opakuje, že chce jen náš Premier Crus.
- Opravdu? - Ano.
No, co jsi mu řekl?
Že někdo musí převzít naše lázně.
- A? - Nezajímá ho to.
Ah, nezajímá ho to?
Prosím.
Podejte mi vaše talíře.
Ale někdo musí ty lázně převzít.
Tati, Jérémiemu je 24, mně taky, jsme už tak trochu...
- Co jste? - No...
Jsme dospělí, nejsme už děti.
Mají pravdu, Anselme. Už nejsou děti.
- Anselme. - Tati.
Děti!
Océane!
To jsem já, máma.
Tati!
- Ty máš vousy! - Ano.
- Ahoj. - Ahoj.
Co tu děláš?
Chtěli jsme tě navštívit.
To je můj bratr Jérémie a moje sestra Juliette.
- Ahoj. - Ahoj.
To je Alicia a můj syn Ben.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj, čahoune. - Ahoj.
Ahoj. Vítejte u nás.
Bene, pojď sem.
- Pomůžeš mi? - Jasně.
Pojď sem.
Otoč se. Takhle.
- Tohle zavěsíš nahoru, ano? - Jasně.
Připraven? Raz, dva, tři.
Upřímně řečeno...
Když jsi zavolala, že váš otec je nemocný,
byla to pro mě trochu úleva, když Jean odjel do Francie.
Proč?
- Chceš ji vyzkoušet? - Ano.
Dobře? Tak pojď.
Potřebovala jsem čas.
Bylo to v té době těžké s tvým bratrem.
Ano, rozumím.
V každém případě ti děkuji.
Za co?
Že jste tu.
Kde bude spát?
Já nevím.
Spíte ve stejném pokoji, nebo ne?
Ben se mě ptá, kde bude spát.
Já nevím, to...
Kde...
- Kde bych chtěla spát? - Ano.
Já nevím.
Nedívej se na mě tak.
Nebudu se ti omlouvat.
Dobře, omlouvám se.
O všechno jsem se postarala.
O pěstování, o sklizeň, o personál, o banku...
Ty jsi tam nebyl. Řekl jsem snad něco?
- Já... - Nic jsem neřekl!
Chtěl jsem být s tebou, nevzpomínáš si?
Ty jsi říkala, že potřebuješ víc času.
Že se nemám vracet.
Já vím, co jsem řekla.
Chtěla jsem poznat, jestli tě ještě potřebuju.
A? Potřebuješ mě?
- Ne. - Ne? Ty...
Ale ne. Vyjasnila jsem si to.
Mrzí mě to.
Nechtěla jsem to tak.
Mami.
Tati?
No tak, necháme mamku spát.
- Mohu dále? - Ano.
Mohla bych s Benem zajít do bazénu?
- Kam? - Na koupaliště v Beaune.
Samozřejmě.
No, co myslíš?
O čem?
Jsme spolu, nebo ne?
Já nevím.
Je to bláznivé, vinařství tady v Burgundsku
jsou velmi odlišná od našich australských.
"Našich."
Je to poprvé, kdy jsi nazval Austrálii jako "naši."
Proč jsou tak odlišná?
Tady neuděláš víno během příštích dvou let,
ale za deset nebo dvacet let.
Oproti tomu je vše v Austrálii pořád nové.
Nic netrvá dlouho.
A čemu dáváš přednost?
Obojí má něco do sebe, zlato.
- Miláčku. - Miláčku.
- Co se děje? - Nevím.
Nevím, co od tebe mohu očekávat.
Proč?
Na začátku jsi mi řekl,
že nejlepší z milostného příběhu je vždy začátek.
První měsíce.
Zdá se to tak dávno.
Možná jsem to někdy řekl.
Ale po delším čase bez tebe si teď myslím něco jiného.
S láskou je to jako s vínem.
Potřebuje čas.
Musí se rozvíjet.
Může se také s časem zlepšit.
- Takže co bys řekl? - Na co?
Jsme spolu, nebo ne?
Už jsme tu.
Výborně.
Ahoj. Úplně jsem si Bena zamilovala.
Bylo to pěkné? Líbilo se ti to?
Co?
- No, ten bazén. - Ano.
- Nedala jsi ho tam moc? - Ne, dala jsem ho 50/50.
Dobrá volba.
My byli letos opatrní a dali jsme ho tam víc než 70 procent.
Proto jsou naše vína jednodušší. Měli jsme je udělat, jako ty.
Juliette, ale pojďme k věci.
Tvůj bratr ví, že když vidím příležitost, nevzdám se jí.
Rád bych odkoupit zpět vaše dva pozemky,
ale ty by ses o ně dále starala a dělala na nich víno.
Bylo by to pro tebe možné řešení? Respektive pro vás tři?
Měla by ve všem volnou ruku?
Ano, jedině tak to má smysl.
Ale vy byste byl můj šéf.
Země by byla moje, ale ty bys dělala víno.
- Bylo by to tvoje víno. - Ano, on by byl tvůj šéf.
Nebylo by to víno z vinařství Vermillard.
Poslyšte, ještě nad tím popřemýšlejte.
Ale myslím si, že by to byl dobrý kompromis pro všechny strany.
Udělám to.
Juliette, musíš si být jista, že vyjdeš s mým otcem.
- Anselme vypadá celkem v pohodě. - Táta? V pohodě?
- Neřekl bych, že v pohodě. - Ne, myslím ...
Vyjdete s ním. Mohlo by to fungovat.
Nejsem o tom úplně přesvědčen.
Bude ti pořád říkat, co bys měla udělat.
Tak to prostě je.
Někteří lidé prostě chtějí být šéfy.
Ano, můj tchán je přesně takový. Vždy musí být šéfem.
- Co s tím můžeš udělat? - Řekneš mu: "Polib si."
Polib si? Ach ne. To ne.
- Clos, ročník 2012? - Ráda.
- Prosím. - Rok 2012 byl těžký rok.
Celé toto divadlo nedělá jejich víno lepším, než je to naše.
Poslouchej.
Rád odsud vyhledávám příležitosti,
a když nějakou vidím, skočím po ni.
Tam mezi těma dvěma stromy postavím letiště.
Sem dáme bazén a trampolínu.
A ten kopec přestěhujeme vedle lázní.
Děkuju.
Tady je máme. Taková malá grilpárty.
Ukázal jsem Juliette naše pozemky.
Pěkné, co?
Ach, to je Bouchere ročník 2009. Dobrý, ne?
- Mohu být upřímný? - Samozřejmě.
Je mi tak svobodně.
Řekl bych, že na začátku mu chybí kyselinka.
Snaží se to trochu dohnat na konci.
Je ovocné. Velmi, velmi ovocné. Možná až trochu moc ovocné.
Jsem přesycen višněmi, rybízem
ličim a kantonskou rýží.
Úplný ohňostroj ovoce. Je všude.
Opravdová chuťová exploze.
Asi moc alkoholu, ne?
Váš bratr je pravděpodobně trochu opilý.
Proč? Vaše víno je bezchybné?
On se neopije? Na to je příliš čistý?
Nemám od vás ještě žádnou odpověď.
- Ne, neprodáme. - Jak to? Proč ne?
Je to opravdu názor vás všech? Myslel jsem, že to chce prodat?
Ano, ale ne vám.
Ročník 2009 je vypitý. Potřebujeme nové lahve.
Pojď se mnou do sklepa.
Tak jdeš, Jérémie?
Co to ten tvůj bratr provádí, dělá si ze mě blázny?
Nevím, nerozumím mu.
Zřejmě má nějaký problém.
No, takhle se Jean chová.
Nenaučil se, že se má víno při ochutnávání vyplivávat?
To je neuvěřitelné, chová se jako dítě.
Já ho taky nevyplivávám.
To se v naší rodině nedělá.
To nás naučil náš děda.
Říkal, že jen měkkoni vyplivávají.
Pijeme víno rádi.
Chceš mi něco říct?
Ne, ale... Ne.
I když, ano.
Ano, chci.
Už toho mám dost, Anselme.
Jak se ke mně pořád chováte...
O čem je tento příběh s pliváním?
Co to je?
Co když prostě nechceme plivat?
To je všechno.
Chcete vědět, co si opravdu myslím?
Samozřejmě.
Je to stejné jako s lázněmi.
Ale co když to nechci? Co když to vůbec...
Jean je stejný. Pokud si něco nepřeje...
Udělá jen to, co chce.
Stejně jako vy.
Nemyslete si...
Nemyslete si, že vše, o čem uvažujete,
a vše, co chcete...
musí pak všichni...
Tak to nefunguje.
Sakra, je to jako s Tarrazu! Nesnáším Tarrazu!
Myslím tím,
že nemáme všichni stejnou chuť.
To jsem vám chtěl už dlouho říct.
- Je všechno v pořádku? - Ano, vše je v pořádku.
Promluvil jsem si s tvým tátou.
- No a? - A...
Promluvili jsme si. Myslím, že to pochopil.
Dobře, řekl jsi mu, že se chceme odstěhovat?
No, já... Ne, to jsem mu neřekl.
Ale myslím, že to stejně pochopil.
Dobře, super.
Ano, super.
Pojď, Bene.
Vezmi si kabát, půjdeme ven. No tak, pojď.
Tati, proč se mnou pořád mluvíš francouzsky?
Protože jsem Francouz.
- Ale umíš mluvit i anglicky. - Ano.
Proč tedy se mnou mluvíš francouzsky?
Protože chci, abys jí rozuměl a začal ji také používat.
Žiju přece v Austrálii, tam se nemluví francouzsky.
Ano, nepotřebuješ jí, ale stejně chci, aby ses jí naučil.
Něco vyzkoušíme. Zopakuj po mně.
- Žiju v Austrálii. - Ne.
- No tak, Bene. - Žiju v Austrálii.
- V Austrálii.
- Můj táta je Francouz. - Můj táta je Francouz.
- Je to tvrdohlavý osel.
- Co to znamená?
To znamená: Vezmi si kabát, půjdeme ven.
Ale ne, prcku. Teď dávej pozor.
Připravit, pozor, teď!
Bene!
- Bene! - Ano?
- Počkej na nás. - Ano.
- Mám ráda tvé sourozence. - Ano?
Nemají to teď zrovna jednoduché.
To, co nás spojuje, je naše břímě.
Mně osobně je toto místo ukradené.
Opravdu?
To jsou Puligny a Chassagnes.
Jsou tu vedle sebe.
Ta vesnice se jmenuje Meursault.
Volnay a Pommard jsem ti už ukazoval.
Tady u Meursault máme Gruyache. Tam, před stromem.
A Perriere, tamhle nahoře.
- Perriere. - Perriere.
Gruyache.
- Grü... - Gruyache.
Kde je zase Ben?
- Kde máš rodiče? - Hej!
Bene!
Nezbláznil ses? Jsi strašně nezodpovědný.
Stálo ti tu přece dítě.
To jsi sem ale přivedl ty.
Jsme na vinici.
Jsme uprostřed přírody. Proč tu musíte stříkat jed?
- No to jo jasné. - Není to žádný jed.
- Není? - Ne.
- Nneí to jed? - Ne.
Tak si sundej ten oblek.
- Sundej si ten oblek. - Nech toho, Jeane.
Řekni mi, proč to neuděláš?
Protože stříkám Cymoxanilem proti plísni.
Tvůj otec jím taky stříkal.
Takže z toho nedělej takový problém.
Víš, kde je můj táta teď?
Nech těch nesmyslů, Jeane.
Víš, že plísně způsobuje špatné počasí.
Nikdo ti neříká, že chemii musíš taky používat,
ale mě nech na pokoji.
Ty jsi mi ukradený,
ale jde mi o naše pozemky.
Nechci, aby se to dostalo na naše víno.
Jasné? My pěstujeme víno ekologicky.
Stříkej si, kde chceš, ale ne na moje víno.
Je to jasné?
Ericu!
Stříká jed na naše pozemky.
Hej!
Myslela jsem, že ti na tomto místě nezáleží?
- Juliette, napiješ se taky? - Ano.
Počkej, pohlídáš Juliena?
- Jasně. - Prosím.
Omlouvám se.
Ahoj. Ano, co se děje?
To je moje sklenice? Děkuju.
Bene, buď opatrný, ano?
Ano, ty...
Tvůj syn se brzy rozběhne.
Viděl jsi to?
Počkej chvilku.
Co jsi to říkal?
Doufám, že nebudu stejný otec jako je táta Oceán.
Doufám, že nebudu jako tvůj otec.
- Jako můj? - Ano.
Můj otec byl skvělý.
Bene, buď opatrný, prosím.
Tak, a teď do postele.
Vypadáš unaveně.
- Nejsem unavený. - Ne?
Pojď, odlož tu knihu.
Teď budeš spinkat.
Přeji ti dobrou noc, synku.
Budeš mi chybět.
Brzy přijedu.
Uvidíme.
Nic mi neslibuj.
- Bolí mě to pak, když... - Za měsíc budu u vás.
Hned jak všechno dořešíme a podepíšeme s mou rodinou.
Budeš se mnou teprve tehdy, až se i já stanu tvou rodinou.
Pojedeme.
- To je tvoje žena? - Ano.
- Je moc pěkná. - Ano.
A co budeš dělat teď?
Brzy máme schůzku u notáře s mými sourozenci.
Prodáme část našich pozemků.
Prodáte vinice?
Ano, část z nich.
- Proč? - Abychom se mohli podělit.
Když už tu nechci žít, tak mi to patří.
A co ti patří?
Po roce se nic nezměnilo.
Jen já jsem se změnil. Přijel jsem jen navštívit svého otce,
své sourozence,
svou rodinu, svůj domov.
Po roce jsem si uvědomil,
že svůj domov mám i na druhém konci světa.
- To je tvůj první ročník. - Ano.
- Měli bychom ho stočit. - Ano, naláhvujeme ho.
Ne. Nechci ho ještě stáčet.
- Nechci ho ještě lahvovat. - Ale proč?
- Jsi si jistá? - Jasně, Jérémie.
Je to moje víno. Vím, co dělám.
Nepotřebuji dvanáct chlapů, kteří mi řeknou, co mám dělat.
Stojíte tu s těmi vašimi koulemi.
Mám vlastní nápady a preference.
Chci toho moc, když požaduji jemnost a eleganci?
- Co je? - Nic.
Laskavě přijměte, když o něčem rozhodnu.
- Každopádně bude dobré, ne? - Ano.
Tvoje víno je dobré. Je klidné, stejně jako ty.
- Ale je také silné. - Přesně tak.
- Nejen klidné. - Je i jemné.
- Je složitější. - Typická Juliette.
V úterý?
- Ano. - Dobře.
Naposledy jsem byl u notáře sám.
Pojedu zpátky do Austrálie.
Hodně jsem o tom přemýšlel. Nebudeme nic prodávat.
Nechci zničit naše vinařství.
Na tom jsme se shodli.
Společně, všichni sourozenci.
Jsem si jist, že tak by si to táta i máma přáli.
- Ale musíte mi pomoct. - Samozřejmě.
Vymyslela to Alicia.
Místo toho, abych vám prodal svůj podíl,
pronajmu vám své parcely.
Každý rok mi dáte částku, která vás nezabije.
A všichni tak zůstaneme majiteli, i když tu osobně nebudu.
- Souhlasíte s tím tak? - Ano, jasně.
Samozřejmě.
Alicia souhlasí,
že kvůli dědické dani prodáme nějaké akcie v Austrálii.
Buďte vítáni, je milé, že jste tu.
- Dobrý den. - Vítejte.
Doufám, že budeme mít dobrou sklizeň.
Někteří z vás tu byli už loni, pro ty nové zopakuji pravidla.
V řádcích stříháte vždy jen zleva, nikdy ne zprava, rozumíte?
Nestříhejte verjusy ani uschlé hrozny.
Mám otázku, co je to verjus?
Ano, tedy...
Verjusy...
Jsou to malé zelené hrozny na vrcholu větvičky.
Nechte je být, jsou ještě nezralé.
Přesně tak.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsem ráda, že ses vrátil. - Já taky.
Nech to a pojď sem.
Jen jeden člověk na řádek.
A hop. To je všechno.
Tady jsou klíče, mami.
- Je všechno v pořádku? - Ano, všechno je v pořádku.
Nebreč, mami. Budeme blízko.
Ano, já vím.
Ahoj, tati.
Zlato.
Brzy se uvidíme.
Titulky: Katrab
www.titulky.com