Překlad do SK: Sarinka, Mummy do CZ: Honza Němeček - UniCorn
Když mi bylo šest let, četl jsem knihu o pravěkém lese.
V ní stálo, že hroznýš královský spolkne svou kořist, nerozkouše ji.
Hluboce jsem se nad tím zamyslel a pak jsem nakreslil svůj první obrázek.
Ukázal jsem svůj obrázek dospělým a zeptal se jich, jestli jim nahání strach.
Jestli nám nahání strach?
Proč by měl klobouk nahánět strach?
Dospělí, nikdy nic sami nepochopí.
Tak jsem nakreslil další obrázek.
- Radši se zajímej o počty. - Dějepis. - A pravopis.
Vzal jsem si jejich radu k srdci a dospěl jsem.
Zapomněl jsem na to, jaké to je být dítětem.
Dokud se nestalo něco zázračného.
MALÝ PRINC
Vždy jsem se chtěl o můj příběh s někým podělit, ale...
Nevím...
Zřejmě je tento svět příliš dospělý.
Dobré ráno, připomeňme si dnešní zprávy ze světa financí.
Dlouhé číslice byly napsané na kousky papírů,
odnesené do banky, umístěné¨ do zásuvek a zamknuté klíči.
Stát rovně.
Pozorně poslouchat.
Poslouchat.
Žádné přílišné mrkání.
Poslouchat.
Neočekávaná pochvala.
Přijmout ji a poděkovat.
Je to úsměv, zlato. Ukaž jim zuby.
Ne moc.
Dobře, dobře tedy.
Pamatuj, ze statistik víme, že pokud se porota přiklání k přijetí,
zeptají se jen na jednu otázku.
- Na velkou otázku. - Jsi hodna Wertovy akademie?
Ano, to jsem. Tři věci mě dělají vhodnou...
017.
Běž.
- Prozkoumali jsme tvoji přihlášku. Může být. - Děkuji.
- Prozkoumali jsme tvoje školní záznamy... - Děku..ji.
Přečetli jsme si tvoji písemnou práci
"Transformační síla nuly v konečném výsledku"
a její dodatek "Nula, můj hrdina".
Ano, všechno vypadá být v pořádku.
- Zeptáme se tě jen na jednu otázku. - Na velkou otázku!
- "Jsi hodná Wertovy akademie?" - Čím chceš být, když vyrosteš?
Ano, to jsem.
- Tři věci mě dělají hodnou. - Ne, ne.
První, jsem chytrá jako Werth. Druhá, jsem vážná jako Werth.
- Přestaň. - Třetí...
Jako Werth...
- Moje neoblomná... - Přestaň, přestaň.
chuť do...
Děkuji.
Zlato!
ČÍM CHCEŠ BÝT, KDYŽ VYROSTEŠ?
VELKÁ OTÁZKA
Očividně velkou otázku změnili.
- Mrzí mě to, mami. - Nemusí.
- Budeme jen muset přejít na plán B.. - Plán B?
Vždyť jsi říkala, že plán B je nepřijatelný!
- Proto jsme šli s plánem A. - Plán B je novým plánem A.
Posunujeme se dál.
Prozkoumání sousedství, hotovo!
Jestli nějakým zázrakem najdeme dům v sousedství, který si můžeme dovolit,
budou tě muset přijmout.
SNÍŽENÁ CENA DŮM NA PRODEJ
Hotovo, hotovo.
Hotovo, stěhovák, hotovo.
PRNÍ DEN LETNÍCH PRÁZDNIN
Dokázali jsme to!
Nastoupíš na Werthovu akademii, jestli se jim to líbí nebo ne.
Jestli už jsou sopky vyhaslé nebo ne, to samé platí i pro nás.
Nikdo není spokojený s tím, kde je, když za ničím nejde...
Náš nový domov, hotovo.
Je příliš pozdě na plán C?
Jen si připomínej, že tamten dům nám umožnil koupit tento dům
a podpořil tvoji budoucnost.
Mami?
Opravdu si myslíš, že jsem hodná Wertovy akademie?
Do konce léta budeš, protože mám pro tebe plán.
Přesně na čas.
Říkám tomu tvůj životní plán.
Můj životní plán?
Tvůj životní plán. Nic neponecháme náhodě.
Je tu všechno. Z vrchu dolů, zleva doprava. Podívejme se na to.
Minuty z hodiny, hodiny ze dne, dny z týdne,
týdny z měsíce, měsíce z roku, rok tvého života.
Všechno! Rozumíš?
Dokonce je tady i graf pro všechny tvé narozeninové dárečky.
Na tvé blížící se deváté narozeniny dostaneš mikroskop.
Perfektní pro tvoje hodiny biologie. Už je zabalený.
- Páni. - Ano, páni!
No teď bys měla všechnu svou pozornost soustředit sem.
První den v tvé nové škole.
Máš 53 dní na přípravu, což nezní jako dost,
dokud to nezměníš na hodiny, 1272 a nebo minuty, 76 320.
Až tehdy si uvědomíš, kolik toho můžeš stihnout.
Použiješ ty minuty, hodiny a dny podle tohohle.
Protože si to přiznejme, budeš tam úplně sama.
Úplně sama.
Takže, už si žádné chyby jako tento pohovor nemůžeme dovolit.
- Jasné. - Budeš skvělou dospělačkou.
Díky, mami.
Moc bych chtěla zůstat, zlato, ale jde o Davisův audit, znova.
Kellyiny čísla na Millerovém účtu jsou problematické.
Tentokrát se do toho zapletl i Fines a Logan panikaří.
- Fisher s tím nechce mít nic společné...- Logan.
- Tak tam musím jít... - A všechno to napravit.
- Ani nevím, jestli je to možné. - Jestli to někdo dokáže, tak ty, běž.
- Mám svůj životní plán. - Jsi moje místopředsedkyně.
Dobře tedy.
Plyn.
Je někdo doma?
Šrouby...
Nevěřila jsem tomu, že tam měl opravdu letadlo.
Podle mě ten děda už dávno odletěl.
Jsem ráda, že nebydlíme vedle něho.
Rozumím.
Zdravím vás.
Pěkné odpoledne, strážníku.
Přátelé!
Byl jsem právě ponořený do bridže, hrajete ho?
Pane, pokoušel jste se znova nastartovat své letadlo?
Ano, pokoušel.
Neskutečně mě to mrzí.
Vím, že jsem ve vedlejším domě způsobil značnou škodu.
- Berete mě na stanici? - To radši ne.
Počkejte.
Vím, že to tady někde je.
- Našel jsem to. - Pane...
Ahoj, jsem doma, přinesla jsem čínu.
- Mami? - Ahoj.
Ahoj.
- Odkud máš ty mince? - Od toho staříka odvedle.
- Vlastně mi je dal pan policista. - Cože?
Co za šílence má na zahradě letadlo a pokouší se ho nastartovat?
Zlato, jsi si jistá, že jsi v pořádku?
- Musím zavolat do pojišťovny. - Hotovo.
- A sepsat policejní zprávu. - Hotovo i s kopií.
- Foto dokumentace? - Zevnitř i zvenku
- Osvětlení mohlo být lepší. - Není to tak špatné.
Ráno zavoláme dodavateli a zapomeneme, že ten stařec existuje.
Už je zapomenutý.
Pojďme si zopakovat shrnutí dnešní tržní aktivity.
S podrobnou správou těch nejdůležitějších čísel...
Byl jednou jeden Malý princ, který žil na planetě
jen o něco větší než on sám a potřeboval nějakého...
Přítele?
Napadlo mě, že i ty nějakého potřebuješ!
Ne, tady jsem, tady nahoře. Tady! Ahoj.
Promiň, to je jen začátek toho příběhu.
Je to v pořádku, nikdo ho i tak neumí pochopit.
Dobře tedy, měj se. Uvidíme se později, možná.
Vystrašeně křikla. Její křik bylo slyšet všude.
- Možná přes oběd... - Spočítám ty mince.
Byl jen jeden Malý princ, který žil na planetě
jen o něco větší než on sám a potřeboval nějakého přítele.
I já jsem žil sám, bez nikoho, s kým bych si mohl rozmlouvat.
Tak jsem se naučil řídit letadla.
Obletěl jsem téměř celý svět,
až dokud jsem neměl nehodu na Sahaře.
Prosím, nakresli mi ovečku.
Nakresli mi ovečku!
Když na nás tajemství silně zapůsobí, neopovážíme se neposlechnout.
- Kreslit? Já neumím kreslit. - To nic.
První ovečka, kterou jsem nakreslil byla příliš nemocná.
A druhá se mu také nelíbila.
Ale vždyť vidíš, to není ovečka. To je beran, má rohy.
- A tahle byla... - Příliš stará.
Chci takovou ovečku, která bude žít dlouho.
Tak jsem nakreslil tohle.
Tvá ovečka je uvnitř.
Přesně takovou ovečku jsem chtěl!
Myslíš si, že tahle ovečka bude potřebovat hodně trávy?
Protože u mě je všechno maličké.
Určitě jí postačí. Dal jsem ti celkem malou ovečku.
Není až tak maličká. Podívej! Usnula.
Páni.
Haló?
Haló!
Počkej, nehýbej se.
Ano, to je ono.
Páni.
Jen jsem vám chtěla vrátit vaši kresbu.
- Nelíbila se ti? - Líbila.
- Není to nic moc. - Je to pěkné.
Pozorně jsem si přečetla i příběh.
- Připadal mi zvláštní. - Zvláštní?
Byl neobvyklý a zajímavý,
jen mám problém s některými fakty.
- Máš otázky? - Nechci být neslušná, ale mohu?
Co? Být neslušná? Samozřejmě, do toho, jen se ptej.
Tak za prvé, co to dítě dělalo v poušti? To bylo velmi zvláštní.
Nikdo v poušti dlouho nepřežije bez jídla a vody.
Kde má rodiče? Chodí vůbec do školy?
Opravdu žije ve vesmíru? Studovala jsem základy astronomie
a nikde nebyla žádná zmínka o životě nebo dětech na jiných planetách.
Pokud je pravda, že pochází z hvězdy, ale to zní nepravděpodobně.
Ne z hvězdy, z asteroidu. Z asteroidu B-612.
Asteroidy jsme neprobírali.
Ale skutečnost, že chtěl ovečku dokazuje, že existuje, nemyslíš?
Počkej, najdu druhou kresbu.
Páni, hrozí vám tady velké riziko požáru.
- Tak jsem se na to nikdy nedíval. - Odkud všechny ty věci máte?
Jak čas plyne, některé věci se na tebe tak nějak nalepí.
Má to i vlastní název...
- Sbírání? - Křečkování!
Přesně tak, křečkování. Jsem křeček, křečkuju.
Jak se jmenuješ, malá lištičko?
Neodpoví ti, nemá ústa.
- Jste v pořádku? - Jsem v pořádku, občas se to stane.
Dej mi chvilku.
Naposledy jsem tady ležel tři dny.
- Tři dny? - To nic.
Proto mám vždycky v kapse sendvič. Nedáš si? S boloňskou omáčkou.
- Moc mi nechutná. - Myslím, že je to boloňská omáčka.
Dnes večer bude jasná obloha.
Brzy vyjdou hvězdy.
Páni.
Malý princ zbožňoval západy slunce.
Jeden den jich viděl 44.
- Cože? - Jeho planeta byla tak malá,
že mu stačilo jen trochu posunout stoličku a uviděl další.
Ale malá planeta měla i svoje nevýhody.
Potřeboval ovečku, aby snědla výhonky baobabu.
- Baobabu? - Ano, je to velmi lakomý strom.
A každý den kopal, aby už víc nerostly.
- Když však zasáhneš pozdě... - Pohroma.
Naštěstí se objevily i dobré semínka.
Jednoho dne vítr dovál semínko neznámo odkud
a objevil se nový výhonek.
Vím, že budeš zázračná, vím to.
Jaká jsi jen krásná!
Právě jsem se probudila, odpusť mi, jsem ještě rozcuchaná.
- Jsi dokonalá. - Nejsem?
Přišla jsem na svět v té samé chvíli jako slunce.
Sdíleli spolu svůj první východ slunce.
I západ.
Je tu chladno.
Buď tak hodný a nezapomeň na mě.
Tak ho Růže velmi brzy potrápila svou nedůtklivou namyšleností.
Nemáš nějakou zástěnu?
Večer mě vložíš pod skleněný zvon. Skleněný zvon, okamžitě. Mé potřeby...
Má krása, moje clona...
Velká škoda byla, že se měli rádi.
No oba byli příliš mladí, aby věděli, jak milovat.
Plný pochybností, utekl.
Samozřejmě, že tě mám ráda. Ty jsi o tom mou vinou nevěděl.
Prosím, odpusť mi.
Opustil ji? Nechal ji samotnou? Ale kam šel?
Tehdy to ještě nevěděl,
ale jeho odchod byl prvním krokem cesty zpátky k ní.
- Opravdu? - Ano.
Podívej, vyšly hvězdy.
No tohle, jsou tak jasné.
Je jich tolik.
Když mi přáli a poslouchal jsem pozorně, slyšel jsem jejich smích.
Ale ne! Musím jít!
Zlato, kde jsi?
Ahoj.
Na tvém stole je strašný nepořádek. Dokončila jsi svoje dnešní studium?
- Ne tak úplně. - Cos dělala?
Hodně jsem četla a našla jsem si kamaráda.
Kamaráda?
Ne, ne, ne, ne.
Kdepak.
Možná...
Ano, dobře.
KAMARÁD
Pokud budeš usilovně studovat a dodržovat svůj plán,
můžeš strávit nějaký čas se svým novým kamarádem.
Příští léto, každý čtvrtek od jedné do půl druhé.
Dobře? Nemůžu se dočkat, až ji poznám.
Ocitl se v sousedství asteroidu
325, 326, 327,
328, 329, 330...
Co?
Tady máme poddaného. Přistup.
- Vaše veličenstvo, nad čím vládnete? - Nad vším.
A hvězdy vás poslouchají?
Přirozeně, nestrpím nedisciplínu.
Chtěl bych vidět západ slunce.
Připomenulo by mi to mou růži. Rozkažte slunci, aby zapadlo.
Budeš mít svůj západ slunce. Vyžádám si ho.
Ale počkám, až budou příznivé podmínky.
A to bude kdy?
To bude asi....
To bude asi dnes večer, dvacet minut před osmou.
Dobré ráno, máte ale divný klobouk.
Mám ho proto, abych mohl zdravit.
Abych mohl zdravit, když mě s jásotem vítají.
- Zatleskej. - Děkuji, děkuji.
Vidíš?
Skutečně mě velmi obdivuješ?
Nejsem ten nejkrásnější, nejlépe oblečený, nejbohatší...
Nejchytřejší člověk na této planetě?
Ale vždyť jste na této planetě sám!
Udělej mi tu radost, a i tak mě obdivuj.
Vlastním hvězdy. Spravuju je.
Počítám je a pak je znova přepočítám.
- A co z toho máte? - Dělá to ze mne boháče.
A co z toho máte, že jste bohatý?
Mohu si tak koupit další hvězdy.
A taky cokoli jiného.
Dospělí jsou rozhodně až neuvěřitelně divní.
A hotovo, a hotovo, a hotovo.
Hotovo.
A hotovo a hotovo.
Hotovo...
Dospělí jsou rozhodně až neuvěřitelně divní.
Žil jsem mezi dospělými pořádně dlouho.
Měl jsem možnost je poznat je do hloubky.
A můj názor na ně to rozhodně nezměnilo.
Už jsi nejsem tak jistá, že chci dospět.
Dospívání není ten problém. Zapomínání je.
Rozhodně nechci zapomenout.
Já jsem dospěl, no nikdy jsem na Malého prince nezapomněl.
Ano.
Dobrý večer.
- Co je tohle za planetu? - Toto je Země, Afrika.
Kde jsou lidé? Člověk se na poušti cítí trochu osamělý.
Člověk je osamělý i mezi lidmi.
Ty jsi divné zvíře. Tenké jako prst.
Ale jsem mocnější než prst jakéhokoli krále.
Nemáš ani nožičky, ani cestovat nemůžeš.
Mohu tě donést daleko jako loď.
Mohu ti jednoho dne pomoc, když se ti zasteskne po tvé planetě.
Rozumím ti.
No vidíš, zkus tamten nalevo.
- Bojím se. - To je normální, je to strašidelné.
Proč si myslíš, že jsem tam poslal tebe?
Už jsi skoro tam, dokážeš to.
Natáhni se! Natáhni se pro to!
- Mám ho! - No vidíš, máš ho!
Takže, to bylo...to bylo pořádně strašidelné, že?
- Velmi, velmi strašidelné. - Budu je muset odřezat.
Cože?
- Už to tak nebolí, že? - Ano.
Po dlouhém pochodu přes písek, kameny a sníh
se zjevila liška.
- Pojď se mnou hrát! - Nemůžu si s tebou hrát.
- Nejsem ochočená. - Co to znamená?
Znamená to vytvořit pouta.
Ty jsi pro mě zatím jen malý chlapec podobný statisícům malých chlapců.
A nepotřebuji tě. A ani ty mě nepotřebuješ.
Já jsem pro tebe liška podobná tisícům lišek.
No jestli si mě ochočíš, budeme jeden druhého potřebovat.
Ahojky.
Budeš pro mě jediný na světě.
A já budu pro tebe jediná na světě.
- Kdo jste? - Jsme růže.
Moje růže je jen obyčejná růže?
No řekla mi, že je jediná svého druhu v celém vesmíru.
Není obyčejná růže, je tvoje růže.
To čas, který jsi pro ni obětoval, ji dělá tak důležitou.
- Je moje růže. - Musíš se k ní vrátit.
Ale ne, budeš plakat? Neměl jsem tě zkrotit.
Daruji ti tajemství.
Dobré vidíme jen srdcem.
To hlavní je očima neviditelné.
Už spolu nebudou?
Ale budou.
Liška vidí Malého prince, když se podívá svým srdcem.
Když to dokážeš, už nikdy víc nebudeš sama.
- Ano, ale já nejsem sama, mám tebe. - Mám takové štěstí.
Myslel jsem si, že nenajdu nikoho, kdo si můj příběh vyslechne.
A potom jsi se tady zjevila. Přesně na čas.
Počkat, co tím myslíš, že přesně na čas?
Každý dřív nebo později musí říci sbohem.
- Odcházíš? - Takže....
Co když se mi podaří nastartovat to staré letadlo?
Co když nastal čas, abych byl Malým princem?
Ale...
On už má svoji růži a já tě potřebuji tady.
Máš hlad?
Vím o skvělém místě,
kde zadarmo dostaneš narozeninové palačinky.
Ale já mám narozeniny až za dva týdny.
To oni neví.
Je to jako pilotovat letadlo.
Jako to, s kterým jsi spadl?
Přesně!
Cože?
Zastavte.
- Máš řidičský průkaz? - Ne.
- Dočasný řidičský průkaz? - Ne. - Kolik máš let?
- Zdravím vás, pane poručíku. - Znovu jezdíte v autě. - Ano.
Dobré odpoledne, poručíku, jestli mohu něco říct...
Věděl jste, že mám dnes narozeniny?
- Mami, mohu to... - Počkej na mě uvnitř.
- Ale... - Hned.
Madam, mrzí mě, že jsem vás vyrušil u práce.
Prý si chtěli jít dát palačinky.
- Chcete s ním mluvit? - Ano...
Ne, ne, ne!
Paní liška!
Podle tohohle ještě spíš, včera!
Tvůj kamarád ani nemá řidičský průkaz.
Ne, vzali mu ho, když čtyřikrát odjel z benzinky i se stojanem.
Mohl tě zabít!
- Mami, mohu ti to vysvětlit. - Ne, chceš mi jen lhát.
- Ale... - Lhala jsi mi, lhala jsi i policistovi.
A pokud nezapomenu, všechno nejlepší!
Obelhala jsi dokonce i svůj životní plán!
To? To je jen tabule plná magnetů!
Někdy si myslím, že tě ta věc zajímá víc než já.
Pleteš se.
Zajímám se o ni stejně jako o tebe. Vždyť ona je tebou.
Je to tvůj život a já jediná k němu přistupuji odpovědně!
To je tvá verze mého života, ne moje!
Kdybys nebyla pořád pryč, viděla bys to.
Dobře víš, proč musím tak těžce pracovat.
Už jsi jako on. Příliš zaneprázdněná, pořád jen pracuješ.
Kdy i ty úplně zmizíš?
"Myslím, že na svůj útěk využil stěhování divokých ptáků?"
- Mami, ne! - Dost bylo tohohle nesmyslu.
- Budeš se dva týdny soustředit na to nejdůležitější. - Ale, mami!
S LÁSKOU, TÁTA
Pojďme najít studnu.
Hvězdy jsou krásné díky růži, kterou nejde vidět.
Poušť dělá krásnou to, že někde ukrývá studnu.
V záři měsíce jsem se podíval na jeho bledé čelo, na jeho zavřené oči,
jeho kadeře vlasů, které se chvěly ve větru
a pomyslel jsem si:
"To, co tady vidím, je jen skořápka."
"To nejdůležitější je neviditelné."
Studnu jsme našli za svítání.
Lidé u vás pěstují tisíce růží a nenalézají to, co hledají.
A přece to, co hledají, by se dalo najít v jediné růži
nebo v troše vody.
Vždyť už jdu.
- Pojďme najít studnu. - Ne, poslouchej.
Udělal jsem chybu, už sem nesmíš chodit.
- To nevadí, tohle bude naposledy. - Cože?
Pojďme nastartovat to letadlo!
Když se vám podařilo najít studnu v poušti,
pak se nám podaří najít Malého prince.
Bude nám moci pomoc.
Počkej, maličká, nemůžeme jen tak odejít.
Pravda, nejdřív musíme opravit to křídlo.
Ne, ne.
Promiň, ale až pro mne nastane čas, když budu muset odejít,
tak musím odejít sám.
Ale já nebudu překážet
a nezaberu mnoho místa v letadle, přísahám.
Beze mě neodlétej.
Myslím, že bych ti měl říct, jak příběh skončí.
Ten večer jsem dokončil opravu letadla a šel jsem najít Malého prince.
Večer tam budu, počkej na mě.
Jsi si jistý, že nebude dlouho trpět?
- Zastřelils ho? - Ne, zmizel mezi kameny.
Co se stalo?
Nějak se dozvěděl, že jsem opravil své letadlo.
Já se dnes také vracím domů. Je to o dost dál.
A o dost víc složitější.
Bojím se.
Nemohu uvěřit tomu, že už neuslyším tvůj smích.
Nechám ti dárek.
V jedné z tvých hvězd budu bydlet. V jedné z nich se budu smát.
Takže když se v noci podíváš na nebe,
bude se ti zdát, jakoby se všechny hvězdy smály.
Dnes večer nechoď.
- Nechal jsi ho jít za hadem?! - Nebylo to mé rozhodnutí.
Nastal čas říci sbohem.
Pochop, je to velmi daleko. Nemohu vzít sebou i tohle tělo.
Budu jako stará opuštěná skořápka.
A staré skořápky, to není nic smutného.
- A jsme tady. - Neopustím tě.
Ale...
Neřekl jsi, že je tam nahoře? Se svou růží?
Takže...
Je to tak, jak řekl.
Podívám se na hvězdy a slyším jeho smích.
Ale nevíš to jistě?
Velmi by mě potěšilo, kdybych to věděl,
no ale místo toho jsem se rozhodl věřit, že je tam nahoře.
To po tvém odchodu očekáváš i ode mě?
Mám se podívat na hvězdy a věřit, že nejsi pryč?
Ale...
Pokud se podíváš svým srdcem, vždycky budu s tebou.
Tak vím, že Malý princ bude navždy se svou růží.
Ale nevíš to jistě.
Co když není se svou růží?
- Co když dospěl a je sám? - Ale...
Co když je ztracený a na vše zapomněl?
Počkej, zlato, Malý princ nikdy nezapomene.
Vždycky bude tam nahoře pro náš, aby nám pomáhal.
Nechci jeho pomoc. Nesnáším ho!
Promrhala jsem kvůli němu celé svoje léto!
Kéž bys mi ten hloupý příběh nikdy neřekl!
POSLEDNÍ DEN PRÁZDNIN
Předpokládá se, že počasí způsobilo, že 32 lidí přišlo pozdě do práce.
Produktivita města klesla o 0,4%.
Co to...bože!
Zlato, kam...
Ne!
Zlato, ne!
Zlato, stůj! Co to děláš?
Stůj! Nemůžeš odejít!
Prosím, potřebuji tě tady!
Ne! Prosím, chci ho vidět!
Co se stalo? Bude v pořádku?
Takže...
Nezapomeňme, že je zítra důležitý den.
Pilot tě potřebuje.
Najdu tě.
Páni.
Víš, jak se řídí letadlo?
Ano, to jsem si myslela.
Dobře, takže...
Ano, zvládnu to.
Podrž je.
Myslím, že už to zvládám.
Mám tě!
Kam zmizely hvězdy?
Co je to?
Hvězda?
Tak počkat, to není hvězda.
Pilot o tomto místě nikdy nemluvil.
Není to on?
Je to on! Je to on! Co tady dělá?
Připoutej se.
Potřebuji mezeru.
Myslím, že jednu vidím před námi.
Připrav se na přistání.
Dokázali jsme to!
Nebylo to tak špatné.
Podívej! Tam nahoře!
Vystupte z vozidla.
Řekl jsem, abyste vystoupila z vozidla.
Velmi mě to mrzí, důstojníku, pokud mě to necháte vysvětlit...
Držte ruce nad hlavou!
Příliš vysoká rychlost, nebezpečné předjíždění.
- Všechno nebezpečné. - Cože?
Jízda na červenou.
- Prosím, jen se snažím najít přítele. - Ničení městského majetku.
Vlastně, přítele mého přítele. My jsme se osobně nikdy nesetkali.
Žádné blinkry, žádné signální světla.
Jen ho chci popadnout a vzít ho domů.
Pokus o únos! Další prohřešek na seznamu.
Pokus o únos.
Nejste vy...
Domýšlivec.
Neuposlechnutí policejního důstojníka a také zákonů.
- Tedy mě! - Počkejte.
Proč nejste na své planetě?
- Proč jste tak malá? - Protože jsem dítě.
Tady to rozhodně není dovolené.
- Pojďme! - Hej, hej!
Ne tak rychle!
Děkuji, děkuji. Přesně tak, pokračujte.
Musíme se zamaskovat.
Promiňte, s dovolením. Promiňte, mohu, pane?
Tady máme poddané.
Přistupte.
Není to král?
- 67. patro. - Jak si přejete.
- 27. patro. - Jak je libo.
- 14. patro. - Rozhodně.
- 142. patro. - Samozřejmě.
- 34. patro. - S radostí.
Ale ne.
Na střechu, prosím.
Cože? Na střechu?
Pokud jsou podmínky příznivé, vaše veličenstvo.
Takže...
Podmínky jsou příznivé.
Hotovo.
Tam je!
Malý princ! Malý princ!
Cože?
- Mrzí mě to. - Jsem v pořádku.
Moje brada.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Jen jsem měl menší přestávku, to je všechno.
- Spletla jsem si tě s někým. - Opravdu?
To je skvělé! To je skvělé. Prosím, nenahlas mě.
Přestávka skončila, vidíš? Pracuji.
Pracuji, pracuji, pracuji. Netřeba žádné stížnosti.
Nebyl to on, co budeme dělat?
Pan Princ?
Je to on?
Promiň.
Sakra!
- Tohle jsi ztratil. - Moje jmenovka!
- Pohroma. - Je to on.
- Mohu... - Co se ti stalo?
- Vrať mi to, prosím. - Pilotovi se to nebude líbit.
- Vrať mi to! - Nemáš takhle vypadat.
No tak, vrať mi to!
Děkuji. Jak to funguje?
Pracuji, vidíš? Jsem užitečný.
- Počkej, stůj! - Ne, nemluv se mnou.
Vím, kdo jsi!
Jsi Malý princ a děsí tě baobaby!
Ne, jsem pan Princ, údržbář a bojím se Byznysmena.
V poušti jsi potkal Pilota a on ti nakreslil ovečku.
- Příliš se vyptáváš! - Letěl jsi na divokých ptácích.
Leťte pryč. Promiň, jsem velmi zaneprázdněný.
- Zkrotil jsi lišku, takovouhle. - Nikdy jsem neměl domácí zvíře.
Nebyl tvým domácím zvířátkem, byl tvým přítelem.
Vypadám, že mám čas na přátele? Pracuji!
Ne!
To byla má poslední metla!
Vyhodí mě, tohle byla má poslední šance.
Je to tak nefér! Dělal jsem si svou práci.
- Máš tady ještě jednu. - Děkuji.
- Musím se vrátit do práce. - Počkej!
Víš ty co? Zpomaluješ mě!
Měl si růži!
- Cože? - Růži.
Překrásnou, až zázračnou.
Takovou, která byla jedinečná v celém vesmíru.
Už jsem slyšel dost těch hloupostí.
- Musím pracovat, děkuji. - Na všechno jsi zapomněl!
Jsem velmi zaneprázdněný velmi důležitými věcmi.
- Stal ses obyčejným dospělým. - Vrať mi to.
Ne!
Proč jsi to udělala?
Proč jsi to...
Je to v pořádku, nebudu plakat.
Nebudu plakat, jsem dospělák, jsem dospělý.
Přišel jsem o metly, nebudu plakat.
Nebudu plakat.
Smrkej.
Tak počkat, proč jsi tak malá?
- Jsi opravdu stará? - Cože? Ne, jsem dítě.
- I tys měl být. - Jsi dítě?
Děti jsou rozhodně až neuvěřitelně divné.
Tohle není dobré.
Myslím, že vím o někom, kdo nám může pomoc.
Jsi si tímhle jistý?
Pan Princ, jaké příjemné překvapení.
- Tohle dítě potřebuje vaši pomoc. - Opravdu?
Obyčejně sem malí psi nesmí,
no kvůli tobě uděláme výjimku.
Úchvatné.
Pojďte dál, pojďte.
Jak jste se měli? Dobře? Miluji čištění střechy.
To je skvělé.
- Všechno neužitečné... - Musí být užitečné.
Přesně tak, pane Princi.
Byznysmen tady vytvořil úžasnou věc.
Mohli byste to dokonce nazvat mistrovským dílem.
Ale neměli byste pravdu.
To ani náhodou.
- Není to tak bezvýznamné. - Mé letadlo!
Je to o dost důležitější. o dost užitečnější.
Ne! Počkejte!
Jak jsi mohl? Řekl jsi, že nám pomůžeš.
Vždyť to i dělám, tak pomohli mně!
Pane Princi!
Zdá se, že jste konečně udělal něco...
Pořádné.
Řeknete Byznysmenovi, jaký jsem byl užitečný?
Ano, řeknu.
Byznysmen mi řekl o tomhle důkaze dětství, které sis sebou přinesla.
- Prosím, je to důležité! - Ne, na tom není nic důležité.
Je čas,...
abys dospěla.
UŽITEČNÁ PŘÍRUČKA VŠEM UŽITEČNÝM
Jak se všechno užitečné může vměstnat do jediné knihy?
Je to velmi stručné a natlačené na sebe.
Mám to číst pořád dokola, dokud nedospěji?
Ale kdepak.
Tady dospívání bereme jako rychlejší proces.
Není to tak, pane Princi?
Zapomeňte na to.
Ten váš nepřítomný pohled říká, že jste na všechno zapomněl, že?
Ucítíš menší stisknutí, zachovej klid.
Ano, prosím, podepiš to tady.
A souhlas s tím, že já, Byznysmen nebo firma nebudeme nést odpovědnost...
v případě tvého úmrtí nebo zranění během procesu dospívání.
- Snažím se ti pomoc! - Budeš skvělou dospělačkou!
Nedotýkejte se jich!
Řekl jsem, abyste se jich nedotýkal!
Chovejte se podle svého věku, pane Princi!
Pamatujte, jste absolvent mé třídy.
Stůj! Co si myslíš, že děláš?
Vrať se ke své lavici, prosím.
To jsem dobře nepromyslel.
Byznysmen bude ze mě velmi zklamaný.
Děkuji. Ale proč?
Nikdy jsem nevěděl, co je to a nebo kde jsem to vzal,
ale myslel jsem si, že to může být důležité...
- Tvá ovečka! - Má ovečka?
Nerozumím.
Dal ti ji letec na poušti na Zemi, aby spásala baobaby.
- Pohroma - Pohroma. Přesně.
Letec ti všechny nakreslil.
- Opravdu tě teď potřebuje. - Mě? Potřebuje mě?
Dospívání není problém. Zapomínání je.
Mám nápad.
Jen budeme potřebovat...mé letadlo!
Tam je!
Nic mu není.
Pospěšme si!
Dokázali jsme to!
Ne!
Které tlačítko?
Ne, ne...
Ano!
Můžeme ho zachytit na vrchu další hromady!
Počkat, kde je pan Princ?
Pamatuji si je.
Hvězdy. Co to všechny dělají?
Hvězdy jsou krásné.
Díky květině, která se nedá vidět.
Díky květině, která se nedá vidět?
Tvá růže!
Mám růži...
Vidím, že jste našli mou sbírku...
501 622 731 hvězd.
To vy? Vy jste to udělal? Ale máte hvězdy jen počítat.
Vlastnit! Řekněte to se mnou. Vlastnit. Vlastním hvězdy.
Děkuji. Děkuji.
Byly to jen malé zlaté předměty na obloze,
kvůli kterým lenoši zahálčivě snili.
Ale teď mají hvězdy své opodstatnění.
Kde jste to vzal?
Je zvědavá. Není to tak dětské?
- Ne! - Děkuji.
Tak dobře! Tak dobře. Stačilo.
- Děkuji. Děkuji. - Tak dobře! Stačilo!
Co budete dělat se všemi těmi hvězdami?
Neboj se, děvčátko. Našel jsem hvězdám využití.
Tak. Vidíte? Z neužitečného je to úplně nejužitečnější.
Jak by to mělo být se všemi věcmi.
Vezmi ji zpět do učebny. Dej pozor, aby nikdo nezasahoval.
- Přestaňte! Pusťte mě. - Přestaň!
- Nedovol jim to. - Jen se něco naučíš.
- Počkat. - Počkat?
Dal jsem ti 371 prací a ze 370 z nich tě vyhodili.
Myslím, že je načase se vrátit do práce, můj milý nezdare.
- Ne! Musíte mě pustit! - Nekruť se.
Stůjte!
- Dejte z ní ruce pryč. - Cože? Stůjte?
Nejsem nezdar. Jsem...
- Jsem Malý princ. - Cože?
On si myslí, že je malý a princ!
Úžasné.
Podívejte se na mě! Jsem čmelák. Co jsi ty? Kačena?
Je beznadějný.
Nejsem beznadějný, jsem plný naděje!
Tak je to! Jsem plný naděje!
A miluji růži!
Ona miluje mě a čeká na mě! Takže...
Nemyslím, že pro vás chci ještě pracovat. Takže...
Končím!
Tamta hromada!
Kdy zapomeneš na to být dítětem?
Nikdy!
Promiň, pane Princi!
Ne, je to moje vina. Neměl jsem tam mít obličej.
Ne.
Bojím se.
Držte se!
- Hned se vrátím! - Kam jdeš? Co to děláš?
To není dobré.
Vyrostu, ale nikdy nebudu dospělák jako vy!
Fíha!
Ale ne!
Mám tě!
Mám i tebe.
Nádhera.
Tohle je velmi, velmi, velmi špatné pro obchod.
To bylo úžasné!
Hvězdy jsou zpět.
zapomněl jsem, jak jsou nádherné.
- A podívej! Asteroid 325! - Vzpomínáš si!
A 326!
- A 327! A 328! - Funguje to! Funguje to!
Podívej! B-612!
Baobaby.
Tvá růže! Je tam!
Drž se!
Nebudeš se pokoušet přistát, že?
Ne, ne, ne. Stůj, stůj. Otoč se, stůj!
Co se děje?
Padáme.
- Kam teď jdeš? - Seď na místě.
Ježíši!
Pojďme.
Tady! Tady! Našla jsem ji!
Podívej se.
Moje růže.
To je ona.
Ne...
Ne, jak se to mohlo stát?
Je mi to tak líto.
Máš být s ní.
I já ho ztratím.
A vyrostu.
A zapomenu na něho.
Všechno zapomenu...
Navždy.
Nechci ho ztratit.
Neplač.
Jak můžeš neplakat?
Vidím ji.
Nebyla to obyčejná růže.
Byla jediná svého druhu v celém vesmíru.
Vzpomínám si na ni. Vzpomínám si na všechno.
- Není pryč. - Je stále tady?
Dobré vidíme jen srdcem.
Vždy bude při mně.
Teď tomu rozumím.
- Prosím, řekni pilotovi, že si ho pamatuji. - Řeknu!
- Nezapomeň. - Nezapomenu.
Nic z toho nezapomenu! Slibuji.
- Srdíčko? - Ano?
- Máme zpoždění. - Cože? Ne, nemáme zpoždění.
Před školou se musíme zastavit v nemocnici.
122, 123, 124...
Dobře.
Jsi tady.
Mrzí mě to.
Mrzí mě, co jsem řekla.
Ani si na to nepamatuji.
To je milé.
Ne, ani si nepamatuji, kdo jsi ty.
Dostal jsem tě, že?
Musím ti něco ukázat.
MALÝ PRINC
To jsi udělala ty?
Všechny moje kresby popořadě?
To je skvělé.
Srdíčko.
"Člověk se vystavuje nebezpečenství, že bude plakat, když se nechal zkrotit."
Budeš skvělou dospělačkou.
Děkuji.
Viděla jste to?
Je to úžasné.
Podívej. Vidíš? To je liška.
Moje liška.
KONEC
Překlad do SK: Sarinka, Mummy Překlad do CZ: Honza Němeček - UniCorn
Asi si myslíte, že je to klobouk, ale není.