Radši trochu pohni.
Nestihneme to.
Ale jo. Musíme.
Trochu si odpočiň. No tak.
Jsem na řadě.
"Ale jo. Musíme."
To byl můj bratr, Henry.
Vždycky si byl jistý tím, co bude.
Neuschne to dost rychle, aby bavlna vyrostla.
Měli bychom tu díru vykopat, než udeří bouře.
Zatraceně!
- Ježíši Kriste! - Co to je?
Je to hrob otroka.
Jak to můžeš vědět?
Kulka do hlavy.
Asi uprchlík.
Tak tím je to vyřešený.
Co je vyřešený?
Nepohřbím tátu do hrobu nějakýho otroka.
Nic by pro něj nebylo horšího.
Pomoz mi nahoru.
Nemáme na výběr.
To stačí, brácho. Vylez!
- Co? - To stačí!
Vylez odtamtud.
No tak dělej.
Dělej.
Zatraceně.
- No tak, Jamie. Vydrž! - Ne.
Skočím pro žebřík.
Co?
Henry!
- Henry, kde jsi? - Přímo tady! Tady jsem!
To byl celej můj bratr Henry.
Vždycky si byl jistý tím, co bude.
A jeho malej bráška..
Jamie.
by ho nikdy nezradil.
Pojď sem. No tak. Dělej. Co blázníš? Co?
Já jsem si myslel, že mě tam dole necháš!
No tak. Proč bych to dělal?
Proč bych to dělal?
Když myslím na farmu, vybaví se mi bláto.
Obaluje kolena i vlasy.
Roznášíme ho na botách po podlaze.
Zdá se mi o hnědé.
Tak jo. Zvedni to.
- Zaber. - Prostě to...zaber!
- Vydrž. Jenom to..vydrž. - Vydrž.
- Zvedni to, Jamie. Zvedni to. - Ještě kousek...
Přestaň, ano? Položíme to.
Proč nedáme lana podélně? Budeme na koncích.
Ne, rakev je moc úzká. Jestli zase spadne, může se rozbít.
- Můžeme to zkusit. - Ne!
- Hape! - Henry.
- Hape! - Henry, ne.
Není moje vina, co se stalo.
- Já toho kluka varoval. Oba dva. - Nech je jet.
Hape!
Hape, můžeš chvilku počkat?
Můžeš nám trochu pomoc, Hape?
Potřebuju dostat tu rakev do země.
Hape?
Byla jsem 31 letá panna,
když jsem potkala Henryho McAllana na jaře roku 1939.
Žila jsem s rodiči v domě, kde jsem vyrůstala.
Můj svět nebyl velký
a on byl můj zachránce před životem v zapadákově.
Skutečně? Říkala mi, že jste vystudoval vysokou školu.
Strojírenství.
- Inženýrský titul z Ole Miss. - Ano.
Slyšela jsi to, Lauro? Inženýrský titul z Ole Miss.
Božíčku.
Víte, Laura je také vysokoškolačka.
Má svůj učitelský diplom z West Tennessee State. Jsme na ni pyšní.
Má drahá sestřička je z nás nejchytřejší.
Měla mnohem lepší známky než já.
Je chytrá.
Lauro, měla bys nám po večeři zahrát na piáno.
Měl byste ji slyšet zpívat. Zpívá jako anděl.
Ano, měla by pak panu McAllenovi něco zahrát.
- Mami. Mami. - "Ave Maria." Ta je moje oblíbená.
- Bude se vám to líbit. Je nádherná. - Mami.
Copak?
Teddy určitě nepřivedl svého nového šéfa,
pana McAllana, aby tu poslouchal chvalozpěvy.
No, tak proč se ho nezeptáme.
Pane McAllane?
Poslechnul byste si po večeru nějakou hudbu?
Zbožňuji chvalozpěvy.
Zbožňuje je.
Nebyla jsem zvyklá na mužský obdiv a věděla jsem jenom, že ho chci víc.
Byl to takový rozdíl od potlačované lítosti
a neupřímné laskavosti věnované starým pannám.
- Správně. - Takže..
Neměl potřebu pořád mluvit tak, jako já.
On měl sebevědomí, které mě tak chybělo.
Nemohu říct, že bych ho opravdu milovala,
ale byla jsem mu tolik vděčná, že vše ostatní šlo stranou.
Můj bratr Jamie se příští týden vrací z Oxfordu.
Rád bych tě s ním seznámil.
Tamhle je.
Bratře!
- Vypadáš dobře, brácho. - Nápodobně.
Vzduch tady v Memphisu ti svědčí.
Nebo je to něčím jiným?
Slečno Chappellová, tohle je můj bratr, Jamie.
- Ráda vás poznávám. - Potěšení na mé straně.
Myslí si, že je jedna z postav z jeho her.
Jo, ale která to je, bratříčku?? Hamlet? Faust? Princ Hal?
Jedna z těch, co ti jednou přinesou balík peněz.
Co myslíte vy, slečno Chappellová?
Spíš bych řekla, že Puck.
- Kdo je to Puck? - "Pane, jak jsou ti smrtelníci bláhoví."
Puck je zlomyslný skřítek.
Je to šotek.
Promiň, bratře. Jen se snažím udělat dojem.
Myslím, že zjistíš, že na slečnu Laura jen tak dojem neuděláš.
- Půjdeme? - Půjdeme.
Půjdu napřed a řeknu tátovi, že jsi tady.
Chci to slyšet.
Další co si pamatuju bylo, že mě to smetlo,
otřesenýho a krvácejícího. Měl jsem to spočítaný,
prostě další oběť Velké povodně roku 1927.
- Nevěřím, že jsi mi o tom nevyprávěl. - Je toho víc.
A co se stalo pak?
Uviděl jsem blýskající se světlo,
- jako když padá hvězda. - Blýskající se.
A velkou ruku, která se objevila..
Myslel jsem, že si pro mě přišel Bůh osobně.
Ale nebyl to on. Byl to můj drahý, velký bratr.
- Zachránil jsi ho. Jsi hrdina. - To teda je.
Co jsem měl dělat jinýho? Nechat ho utopit?
Takže na budoucnost, ať už je jakákoliv.
Ať jste požehnáni štěstím, zdravím, prosperitou
a ať bude tvá, spolu s domem plných dětí.
To vám přeji z celého srdce.
Nebude ti vadit, když si s tvou dívkou zatančím?
Slečno Chappellová, co takhle se trochu roztočit?
Velice ráda.
Jamie se na mě díval jinak.
A když se díval, už jsem si nepřipadala neviditelná.
Díky moc, lidičky.
- Hned se vrátím. - Jasně.
Dnes večer vypadáš nádherně.
Díky.
Jamie na děvčata takhle působí.
Díky němu pak září.
Líbíš se mu.
Jsem si jistá, že jemu se líbí víc lidí.
No určitě ty, co nosí sukně.
Henryho žádost o moji ruku nebyla zrovna podle mých představ.
Neklečel u toho a jeho prosba zněla spíše jako konstatování.
Henry nebyl romantický.
Byl z mnohem tvrdšího těsta.
- Ano? - Ano.
Milovala jsem život v domácnosti.
Oddat se Henrymu a čekat, až přijde ke mě domu
bylo to, co jsem dělala.
A když se narodila Amanda Leighová, byla jsem tu jen pro ni.
Pak přišel den, který vše změnil.
Navždy.
7. prosinec, 1941,
je datum, které se stane synonymem hanby.
Spojené státy americké,
byly náhle a úmyslně napadeny
námořními a leteckými silami japonského císařství.
Spojené státy žily s tímto národem v míru
a na žádost Japonska..
Táta půjčil panu Robertovi náklaďák, aby mě odvezl.
To si pamatuju nejvíc.
První a poslední věc..
ty si člověk pamatuje napořád.
Díky.
Budeme se za tebe modlit.
Tak jo.
Nezapomeň na nás.
Nezapomenu.
Nikdy, dobře?
Dávej na sebe pozor.
Budu.
Držte se tady, jo? Pomáhej mámě.
- Dobře? - To budeme.
Držte kluky od Lilly May. Ať moc rychle nedospěje.
- Jen se mi vrať. - Vrátím.
Vrátíš se pěkně sem. Slyšíš?
- Miluju tě, mami. - Já tebe taky, chlapečku.
Díky.
Nemůžu se ohlédnout.
A neohlédla jsem se.
Říká se, že to přináší smůlu dívat se, jak někdo odjíždí.
Cítila jsem v rukách tlukot jeho srdce.
Pamatuji si každý úder.
Hřál a byl naživu.
Znala jsme ho do posledního kousku..
a vše, co jsem mohla udělat, bylo neohlížet se.
Ne, nemám oblíbence.
Miluji je všechny stejně.
Jako každá matka.
Ale během těch čtyř let,
když byl pryč,
jsem se modlila jen za něj.
Bůh mi odpusť.
Tak pohni.
Vykopej tu díru.
No tak, Ruele. Mákni si.
Pokračuj. Až půjdeme domu, večeře bude na stole.
K čemu je to všechno dobré?
Moji dědečkové a strýcové, babičky a tety,
otec a matka.
zlomeni, opracováni, rozmrazeni, vysazeni, vytrháni, vypěstováni,
spáleni, znovu zlomeni.
Celý život na téhle zemi pracovali
a nikdy jim nebude patřit.
Pracovali, dokud se nezačali potit. Potí se, dokud nezačnou krvácet.
Krvácejí dokud nezemřou.
Umřeli ve stejný hlíně, jakou měli pod nehty.
Zemřeli, když se plazili po tvrdé hnědé zemi,
Která nikdy nebude jejich.
Vše, co udělali, bylo zapomenuto.
Přesto bílý muž, jeho půda a jeho zákon
říká, že potřebuješ smlouvu. Ne skutky..
Calvin Augustus má pozemek tady
a Bud Leo koupil pozemek tady.
Zjistil jsem, že je pár akrů volných přímo tady.
Kdyby tak šlo udělat plot tužkou.
Taky se to tak dělá od nepaměti.
Už to nebude dlouho trvat, že ano, tati?
Zhruba v tuhle dobu příští rok,
budu mít asi tak 50 akrů bavlny,
50 akrů ovsa, 50 akrů rýže.
Blbče, rýže tady neroste.
Nikdy tak bratrovi neříkej.
Stejně nějakou vypěstuju.
Proto nechci bejt farmářka.. Bude ze mě těsnopisec.
- Těsno...co? - Něco jako písařka.
- Černoška nemůže bejt těsnopisec. - Tvoje sestra bude první.
Miláčku, mimochodem..
Koupil jsem farmu v Mississippi.
A za tři týdny se tam přestěhujeme.
Je to 40 mil jižně od Greenville.
Stará a velká..
veranda, fíkovník..
Holky si zamilujou ty 4 ložnice.
Ale mi milujeme tenhle dům.
Ale teď bude mít každá vlastní pokoj a taťka bude mít taky dost místa.
Taťka?
Zlato, teď, když máma umřela, musíme se o něj postarat.
Máme 200 akrů úrodný půdy. Jen si to představ.
- Jsi dost potichu. - Jsem dost překvapená.
Vždycky jsi věděla, že budu chtít vlastní farmu.
- Ne. - Říkal jsem ti to.
Henry, vůbec jsem to netušila.
- Já.. - To bych si pamatovala.
Tak ti to říkám teď.
Zamiluješ si to tam.
Zamiluješ. Počkej a uvidíš.
Hmm?
Miláčku.
Ta veranda se mi moc líbí.
Jo? Tak jakej pokoj si kdo zabere?
Rychle, rychle. Ty taky
Hej, hej, hej. Jen pěkně počkej.
Chceš si vzít ten nejlepší pokoj, co?
Je to tak, viď?
Copak je to tamhle?
Přímo pod tou rohožkou by měl být klíč.
- Ta šup. Jdi pro něj. - Kdo jste k čertu zač?
Jsme McAllanovi.
Noví nájemníci. A vy?
Orris Stokes. Nový majitel.
No, já si to tu pronajal od George Suddetha před třemi týdny.
Suddeth mi to tu prodal před tejdnem.
O nájemnících nic neříkal.
Tak to bych mu měl asi osvěžit paměť, co?
- Jsou to tři dny, co odjel z města - Dal jsem mu zálohu $100.
- Máš na to papír? - Ne, tati, jen jsme si plácli..
Dal jsem mu $100, hotově, přímo tady v předsíni.
Poobědval s ním a jeho ženou. Ukázal jsem mu..
- Raději zmizte. - Ukázal jsem fotku mý holčičky.
Napálil tě, chlapče. Zatracenej blázne.
Ty zatracenej blázne.
Nikdy jsem si nemyslel, že nějakej můj kluk bude tak blbej.
No tak, můžeme zůstat na farmě. Je tam dům.
Zůstaneme na farmě.
Zvládneme to. Pojďte.
Budeme tam společně s negrama a farmářema?
Ve městě není nic tak velkýho, tati
Věř mi, zjišťoval jsem to. Tak pojď, zlato.
Miláčku! To je ono. To je naše půda, zlato!
Jeden z mých strýců, strýček Willie,
měl kus pozemku, dole u Reconstruction.
Měl na to smlouvu.
Jednou se tam objevili čtyři běloši na koních, s pistolema..
a řekli mu, že je po něm.
Ze strýčkovi smlouvy,
zbylo 40 kousků poletujících ve větru.
Takže se ptám, na co je vlastě smlouva?
Ten mezek ze mě dělá nájemníka, ne podílníka.
Vždycky jsem snil o kousku vlastní země.
Možná tam je počátek mého problému.
Budeš sem jezdit na jídlo.
Budeš nám dávat svoji výplatu.
Kdepak. Protože já budu v Kalifornii, nebo v Chicagu,
kde je pro barevný ta nejlepší práce.
- Do tý doby bude po válce. - To teda nebude.
- Ale třeba se Ronsel vrátí dřív. - Nechci ho tu dřív.
- To by znamenalo.. - Nevrátí se dřív.
Dojezte. Než půjdete spát, umyjte nádobí.
Zdravíčko.
Brej večír, pane.
McAllan. Henry... Henry McAllan.
- Jste Hap Jackson. - Ano, pane.
Moje rodina a já jsme právě přijeli.
Potřebuju vás při vykládání.
- Vy jste tedy nový majitel? - Ano.
Mysleli jsme, že přijedete až příští týden.
Potřebuju vyložit, rozdělat oheň, než se setmí.
- Dobře? - Ano, pane.
Dobrej večer.
Řekni mu, ať šlape.
Je to moc daleko a nemáme čas. Už je pozdě.
Neuhnu nějakýmu negrovi.
Nemůže jet sám s Laurou a holkama.
Vzadu na náklaďáku není místo. Tati, prosím.
Pan McAllan byl z Memphis a předpokládám,
že nikdy neviděl oslí zadek.
Řekl mi, že sem chce přivézt jeden z těch pekelnejch traktorů.
Jen si to představte.
Použít stroj, aby pracoval na poli, místo rukou, které mu dal náš Pán.
Zarybaříme si.
Jste v pořádku, paní McAllanová?
Jsem. Díky.
Ať raději opraví okenice, nebo tu umrzneme.
Musíme vyložit náklaďák, než začne pršet.
Nechte to tady.
Jen odpočívej, tati. My to zvládneme.
Holky jsou unavený. Potřebuju jejich deky.
Tak jo.
Někde tu budou.
Tak jo, holky, jdeme.
- Jenom je dejte do rohu. - Ano, madam.
"Příběh o dvou městech.
Wuthering..."
Umíte číst?
Naučil mě to můj syn, Ronsel.
Bojuje s generálem Pattonem.
Myslíš tím, že kope zákopy a loupe brambory?
Ne, pane, je velitelem tanku.
Určitě není možný, aby armáda svěřila tank za tisíce dolarů
nějakýmu negrovi.
Můj syn Jamie, ten doopravdy bojuje.
Lítá v bombardéru.
Můj syn je seržant. 761 prapor.
Říkají si Černí panteři.
Hele.
Chlapče.
Víš jak se říká negrovi s pruhama?
Mýval.
Miláčku, kam ti máme dát klavír?
Nejdříve uložím holčičky.
Pro klavír tu není místo. Kde budu spát?
Dáme vás do přístěnku.
Venku spát nebudu.
- Ani tam není podlaha. - Henry, prosím.
- Nemáme místo. - Zbav se klavíru,
můžeme sem dát postel. Hoď přes něj plachtu.
To by šlo.
Nechci mít ložnici v obýváku.
Chce mě vyhodit ven.
- Nevyhodíme tě ven. - Můžeme si promluvit v soukromí?
- Zlato! Nevyhodíme tě. - Henry.
Když jsi mi řekl, že mě odvedeš do tohohle Bohem zapomenutého místa,
nic jsem neříkala.
Když jsi mě informoval, že bude žít s námi, šla jsem.
A když ti Orris Stokes řekl,
že tě ten chlap podvedl, mlčela jsem.
Ale teď ti říkám, že klavíru se nezbavím.
Je to tady ta jediná civilizovaná věc.
Takže buď tvůj otec bude spát v přístěnku, nebo v posteli s tebou,
protože já tu bez klavíru nezůstanu.
Víš ty co? Jsi přetažená.
Ne, to nejsem.
Zatraceně.
Můj skvělej dědeček
a je ho otroci postavili farmu, kde jsem vyrostl.
Jednou mi děda řekl, ať jdu ven,
vezmu hrst hlíny a přinesu ji dovnitř.
Zeptal se, "Copak to máš v ruce, synku?" A já odpověděl, "Hlínu."
"Správně. Teď mi ji dej."
Tak jsem to udělal a on se zeptal, "A co mám teď v ruce?"
"Hlínu," řekl jsem mu.
"Ne, chlapče, to je země, kterou jsem dostal. A víš proč?
Protože ji vlastním. Protože je moje.
A jednoho dne bude tvoje."
Až na to, že nikdy moje nebyla.
Ne, táta ji po povodni prodal.
Lidem řekl, že ho vyhnala řeka.
Ale byla to lež.
Ze srdce rád to tu opustil.
Armáda udělala z Jamieho pilota bombardéru.
Byla to moje chyba, že byl tam nahoře.
Musel mi slíbit, že pokud se někdy stane vojákem,
bude sloužit na nebi.
Říkali, že válka je tam čistší.
Všude čisto.
Adam je nalevo.
Určitě je.
Tak jo.
Prošvihl jsem narozky mojí dcery. Moc ji to nepotěšilo.
Brzo se vrátíme. Dostanu tě bezpečně zpět, Rogu.
Dobře, beru tě za slovo.
Máš tu fotku svoji holky. Já zas svojí.
Jo, ale ta moje je z časopisu.
Drahá rodino..
Píšu vám z vesnice v Belgii, která se jmenuje Tillet.
Belgie je země na sever od Francie a je nádherná.
Tátovi by se tu líbilo. Je tu spousta farem.
Co to má bejt?
- "Zrozeni pro boj"? - Jasně, chlape.
Až tohle budete číst,
budeme už dávno někde jinde.
Pořád jsme v pohybu.
- Mužstvo! - Ke mě!
Jedeme! Pohyb!
No tak! Odjezd! Odjezd.
- Připraveni k přesunu? - Pohyb!
Ty jsi zastřelil svýho koně?
- Kdo zastřelí svýho koně, Karle? - Nějakej..
Ten kůň mi žral tabák.
- Je to můj majetek! - Karle, stačilo, jasný?
Už to nechci poslouchat.
Chápeš? Když to nezvládáš, nechci tě tady.
- Henry, ne. - To přece víš!
Henry. Henry, mám..
Prosím. Mám Veru a holky a další je na cestě.
- Chci říct.. - Člověče, já..
Já mám taky ženu a děti.
- Nemám kam bych šel. - Mám ženu a děti, chápeš?
Tohle je farma, ne charita.
- Máš čas do konce týdne! - Prosím!
Do konce týdne.
Pak budeš pryč.
Násilí je součástí rolnického života.
Všude kolem chodí smrt.
Mrtvé kočky, králíci,vačice.
Nacházíte je na dvorku.
Cítíte pach rozkladu po domem.
A pak tu máte stvoření, která zabíjíte kvůli jídlu.
Kuřata, prasata, vysokou, žáby, veverky.
Oškubat, stáhnout kůži, vykostit, usmažit.
Sníst a zase znovu, zabít.
Naučila jsem se, jak zašít krvácející ránu,
nabít pušku a vystřelit z ní,
sahat prasnici do lůna a vytahovat selata.
Mé ruce všechno tohle dělaly,
ale nikdy to nebylo jednoduché pro mou duši.
Zdravím, slečno McAllanová.
Dobrý den, slečno..
Vera. Říkejte mi Vero.
Ahoj, Vero.
Tohle jedna z mých dcer, Alma.
Musíme s vámi mluvit.
Nemůžete nás vyhnat.
Prosím?
Nemáme kam jít, když to uděláte.
A nikdo nás letos už nezaměstná.
Tohle na mě nezáleží, Vero. O tom rozhoduje manžel.
Žádám vás, abyste nás tady nechala.
Jak jsem řekla, tohle není na mě.
A kdyby bylo?
Almo.
Drahá rodino..
Místní se k nám chovají opravdu mile.
Nejsou jako běloši u nás doma.
Začalo se mi stýskat.
A oni dělají vše proto, abychom se tady cítili jako doma.
Za což jsem jim velice vděčný.
Ronsele.
Henry!
- Co je? - Henry, tvoje žena tě potřebuje.
Isabelle je špatně a tý druhý asi taky.
Už jsem tady.
Je to černý kašel. Zajeď pro doktora.
A řekni otci ať dá vařit vodu.
Běž!
Přál bych si, abyste to všichni viděli.
Její šaty se tak třpytí...třpytili.
I běloši na ni mohli oči nechat
Povězte Lilly May,
že ani slavná Lena Horne neměla z poloviny takový hlas.
Ujistěte se, že Ruel bude trénovat nadhozy.
Marlonovi vzkažte,
že jsem mu chtěl schovat nějakej sníh, ale roztál.
Takže místo toho dostane sklenici s vodou.
Tak to jo.
"A.."
- Hape! - Už jdu, pane!
Hape, Potřebuju tvoji ženu. Potřebuju Florenc.
Moje holky mají černý kašel
a nemůžu se dostat do města, protože je most pryč.
Vzpomínám si jak říkala, že je porodní asistentka.
- Moje žena není doktor, pane. - Já vím, Hape,
ale moje žena potřebuje pomoc a já si myslel..
- Kdy začali kašlat? - Isabella před pár dny
a Amanda před pár hodinama.
Pořád jsou nakažlivý.
Může vám dát nějakou medicínu, ale s vámi jít nemůže, pane.
Zaplatím vám.
Tři až čtyři dny budu pryč.
- Kdo se mi postará o rodinu? - Prosím.
Moje žena má strach.
Nemohla jsem si dopřát ten luxus, milovat jen své vlastní děti.
Má vlastní matka, pamatuji si ji jak byla modrá.
Modrá díky tmavým ránům.
Kdy byl ještě měsíc na obloze.
Kdy mě a sestry líbala na víčka
a my předstíraly, že ještě spíme.
Šla pracovat,
budit polibkem děti jiných žen za svítání.
Přísahala jsem, že moje vlastní děti neošidím.
Pozor na podlahu.
- Tohle je Florence. - Co je zač?
Je porodní asistentka.
- Vidíš tu někoho rodit? - Most vzala voda.
- Možná nám pomůže. - Potřebujeme doktora.
Most je pryč.
- Co mám udělat? - Vezměte si ji.
Zažila jsem to s vlastníma.
Musíme z nich dostat tekutinu.
Ale nejdřív musíme odstranit ty hleny.
Napařování je moc dobré.
Pane McAllane, dal byste prosím vařit vodu.
Já chci mámu.
To rozpustí ty hleny.
Měla jsem je vzít k doktorovi, hned jak začaly kašlat.
Jestli se JIM něco stane..
Teď už vím, co věděla i moje máma.
Vaše děvčata budou v pořádku.
Dobře.
Pokud by se něco stalo dětem těch jiných žen,
byl by to náš konec.
Teď už vím, že neodcházela jen kvůli práci,
- ale i z lásky. - Mám žízeň.
Slyšíš mě, holka? Chci trochu zatracený..
- Jestli ten nůž zvedneš, - Teď už vím,
- vymlátím z tebe duši. - že láska je způsob jak přežít.
Trefujou nás. Co se to tam vzadu děje?
Vidím je.Jsou blízko.
Dostali zadního střelce.
Klesáme dolu.
Potřebuju vejšku.
Levá strana! Levá strana! Zvedni to!
Jdeme na to, kapitáne!
Rogere! Hej, hej! Rogere!
Opouštíme formaci!
Rogere, prober se!
Přední střelec, jseš tam?
Pořád jsem tady! Mám ho! Mám ho!
- Pohyb nalevo! - Vidím ho!
Krej mě! Krej mě!
To ne.
Ne!
Mami?
Dobré ráno.
Jsem ráda, že je ti lépe.
Máme pro vás nějaké dobré zprávy.
Rádi bychom vám nabídli práci.
Pracovat tady pro mě.
Potřebuju pomoc s děvčaty.
Vařit, uklízet, tyhle věci.
Znamená to peníze navíc pro vás a vaši rodinu.
Nepatříme jim,.
Platíme nájem, pracujeme na naší úrodě. To je vše.
Nemůžu nás přenášet jako nářadí.
To ty pořád mluvíš o úsporách,
že mít vlastní farmu je jediný způsob jak se osvobodit.
- A tohle je ono. - Nechci, abys pro ně pracovala.
Nebudu pracovat pro ně. Budu pracovat pro nás.
Už jsem souhlasila.
"Muž vede svoji ženu, jako Kristus církev."
"A kdo najde skvělou ženu?"
Má větší cenu, než drahokamy.
Manžel ji věří a nikdy nebude litovat.
Všechny ty neděle.
- Ty jsi skutečně naslouchala, co? - Ano.
A teď musíš naslouchat ty mě.
"V domě mého Otce je mnoho místa."
Vím, že tomu tak je. Kdyby nebylo, neříkal bych vám to.
Půjdu a připravím tam místo i pro vás.
Tam budu já a vy možná také.
Vím, že to mi přináší útěchu.
Útěchu vědění toho,
že jednoho rána, bude pro
mě lehčí vstát, než tomu bylo den předtím.
Jednoho rána..
se moje děti neprobudí na tomto místě.
Otevřou oči a uvidí novou oblohu.
Jednoho rána se zbavíme té boty, co nám šlape na krk
a setřeseme okovy z našich nohou.
Jednoho rána.
A nemluvím tu o onom světě. Mluvím o současnosti.
Současnosti.
- Jednoho rána! - Jednoho rána!
Říkám..
Pal!
Bezva rána, zlato. Bezva rána!
Všichni z tanku!
Ven, ven, ven! Ven z tanku!
Tati! Tati!
Mám tě!
Pohyb! Pohyb! K zemi!
Potřebuju doktora!
Dlouho jsem se vznášel. Dlouho jsem se vznášel.
Ležel jsem v posteli a věděl, že moje žena dělá za mě moji práci.
Florentiny ruce byly samý puchýř.
A viděl jsem, jak si drží záda, když si myslela, že se nedívám.
Dalšího dne přišel déšť.
Mohutný, silný déšť, po kterém pole ztuhla jako lepidlo.
Nemohli jsme dělat nic.
Jen dva dny sedět a dívat se, dokud se nevyjasnilo.
Hape, jste tam?
Ano, pane.
- Jak vám je? - Den ode dne lépe, pane.
Vypadá to, že víte, co děláte.
Rodinná tradice.
Jak dlouho myslíte, že budete ještě ležet?
No, doktor Turpin říkal 6 týdnů. 4 už mám za sebou.
V pondělí už budu venku.
- Pondělí, myslíte? No.. - Ano, pane.
Přejdu k věci. Já si..
Já si nemyslím, že dostanete všechno včas do země.
Nestihnete to.
Florence a kluci pracují dvojnásob, pane.
A pole je nutné díky tomu dešti znovu zorat.
No, přál bych si poroučet dešti.
Všichni jste už měli sázet
a pole ještě ani nejsou připravená.
Už nemůžete dál čekat, Hape. Jste farmář. Tohle přece chápete.
Ano, pane.
Samozřejmě, kdybyste měli mulu,
bylo by to raz dva.
- Naše mula pošla, pane. - Já vím.
Florence a chlapci..
Pronajmete si jednu z mých, Hape.
Budu vám platit polovinu platu, dokud ji nesplatíte.
Po obědě pro ni pošlete jednoho z chlapců.
Ano, pane.
Miláčku, mimochodem, zapomněl jsem ti to říct.
Florence tu nějakou dobu nebude pracovat.
Co tím myslíš, že se Florence nevrátí?
Určitě ne do konce července. Dokud nezasejeme.
- Kde je Hap? - Zlomil si nohu. Říkal jsem ti to.
- Ne. - Ale ano.
- Neříkal, Henry. - Řekl.
Potřebuju pomoct s děvčaty. Nemůžeme mu půjčit mezka..
Ne, nemůžu mu půjčit mezka.
Mezka jen tak někomu nepůjčíš.
Proč mu rovnou nedat celou farmu?
Pokud nemůžou včas zasít,
musí si od nás jednoho pronajmout a zaplatí nám půlkou mzdy.
Pro ně je to tvrdý, ale pro nás výhodný.
Hap si ublížil, když pracoval pro nás.
Ne, Lauro, Hap Jackson si ublížil, když pracoval pro Hapa Jacksona.
- Farmaření je podnikání. - Myslela jsem..
Ty jsi myslela. Víš, do týhle farmy jsem dal všechno
Všechno.
Musíme letos něco vydělat, nebo budeme mít problémy.
Takže to chápeš?
Ano?
Ano, Henry.
No vidíš. Tak pojď.
8-30-62.
Den, kdy vojska Konfederace rozdrtila armády Severu v bitvě u Richmondu.
Myslím, že netušil, že znám kombinaci.
- Zdravím, paní Jacksonová? - Ano?
Jsem Dr. Pearlman. Přišel jsem ošetřit vašeho manžela.
Děkuji vám. Pojďte dál.
Kdybyste se mě zeptali před tím,
řekla bych vám, že běloši jsou všichni stejní.
Henry se na mě zlobil
a dával mi to najevo tím, že mě ignoroval v posteli.
Ne vždycky jsem si Henryho milování užívala,
ale cítila jsem se pak jako pravá žena.
Nikdy mě nenapadlo, že bych ho odmítla.
Tak jak by mohl odmítnout on mě?
Toto je slavnostní a úžasná hodina.
Generál Eisenhower mě informoval,
že se ozbrojené síly Německa vzdaly spojencům.
Prapor svobody zavlaje nad celou Evropou.
Za toto vítězství vzdáváme naše díky
prozřetelnosti, která nás vedla a udržovala..
- Hitler je tuhej! - Válka skončila!
Hitler je mrtvej!
Je konec.
Válka skončila.
Prásk.
Jsme na nepřátelském území.
Jsi mrtvej, panáčku, mrtvej!
Převálcujeme je. Pozor na pravou stranu, střelče.
Bang!
Jsi mrtvej!
Sobota byl můj oblíbený den.
Byl to jediný den, kdy jsem se cítila doopravdy čistá.
- Mám si sednout? - Ano. Sedni si.
Všechny ostatní dny, jsme smrděli.
Mami, někdo jsem jde!
- Strejda Jamie! - Strejda Jamie!
Tak pojďte strejdu Jamieho pořádně obejmout.
Kdopak to je?
Není to náhodou moje malá Amanda?
- A kdo je tohle? Moje malá Bella. - Jamie!
- Pořádně mě obejmi! - Jamie!
- Tolik jste vyrostly! - Jamie!
Koho to tu máme?
Pojďte, děvčata.
Vypadáš dobře, brácho.
Ty zas děsně.
- Zas to tak nepřeháněj. - Pojď.
Vidíš ho v tý uniformě.
Moje sladká švagrová.
- Vítej doma, Jamie. - Pojď dál.
- Tak dobře. - Chceš se na mě pořádně podívat?
Jak si užíváš tuhle Henryho verzi ráje?
Člověk by si myslel, že by syn mohl pozdravit vlastního otce.
Nejdražší otče. Tolik jsi mi chyběl.
Jemu si chyběl taky, i když to nepřizná.
Jo. Vsadím se, že přestal žvejkat tabák a taky se přidal k NAACP.
Tak pojď. Nemůžu uvěřit, že jsi tady.
No..
Nechci vás tu otravovat.
To bylo to poslední, co řekla.
No teda!
Pane jo.
Tak jaký to je, bejt válečnej hrdina?
- Prdlajs, netuším. - Ne, tohle neříkej.
Armáda mi psala o tvejch skvělejch medailích.
Stálo tam, že je to to nejvyšší ocenění, co může letec dostat.
- Opravdu? - No..
Měl jsem kliku.
- Ostatní ne. - Jo, no..
Vsadím se, že díky tomu ženský za tebou běhaly.
Jamie nikdy nepotřeboval medaile, aby měl holky, táto.
To má po mě.
Tvoje máma byla nejhezčí holka v Greenville.
A všechny po mě šílely.
Ale jedna věc musí bejt jistá.
Musel jsi zabít hromadu skopčáků, abys dostal ty medaile.
Kolik jsi jich dostal, víš to? 50? 150?
- To fakt nevím. - Tak si tipni.
Opravdu nevím.
Co...co se děje?
Chlap by měl vědět, kolik lidí zabil.
No..
Řeknu ti jedno.
Bylo jich víc, než jeden.
Synu..
já tomu svýmu alespoň koukal do očí, než jsem ho zastřelil.
To není jako na ně házet z vejšky bomby.
Tati.
- Táto, no tak. - K čertu s ním.
Proč jsi na něj takovej?
Jen je na tebe pyšnej.
Nic víc.
- Jo. - Něco na tom bude.
Půjdeme spát.
Stačí ti gauč?
Jasně.
Tak pojď.
Rád tě vidím, bratříčku.
Oceňuju, jak se o mě s Laurou staráte.
Dobře.
Potřebuješ se pořádně vyspat.
Pořádně se najíst. Trochu se spravit.
Ve skutečnosti to bylo víc jak čtyři.
Čtyři co?
Míle vysoko. Vějška, ze který jsme bombardovali.
Co jsi tam seshora vůbec viděl?
To by ses divil.
Silnice, města, továrny.
Jen ne žádný lidi.
Z 6000 metrů, nejsou ani jako mravenečci.
Táta má pravdu.
Chlap by to měl vědět.
Dobrou.
Zase doma, zase doma. Jiggity-jig.
Tupelo! Další zastávka, Tupelo!
Černá tlama, čmoud, negr.
Odjel jsem bojovat za svou vlast,
jen abych se vrátil a zjistil, že se vůbec nic nezměnilo.
Díky.
Zdravím, paní Tricklebanková.
Ronsele...jsi to ty?
Ano, madam. Určitě jsem.
Panečku, ty jsi ale vyrostl Jak se máš?
Skvěle. Jak jste se tu měla?
Zvládám to sama dobře.
Už jsi viděl rodinku?
Ne, jen jsem se tu chtěl stavit a něco jim koupit.
Ahoj, Ronsele. Jsem paní McAllanová. Tvoji rodiče u nás pracují.
Jak se daří, madam?
Tvá matka o tobě pořád mluví.
Určitě bude mít ohromnou radost.
Bude to všechno?
Ještě ne. Potřebuju ještě cukr a nějaké bonbóny.
Cukr a bonbóny?
Ano. Cukr je pro mámu a bonbóny pro Marlona a Lilly May.
Mám chuť je trochu rozmazlit.
- Plat seržanta. - Určitě to ocení.
Ano, madam.
Přeju krásnej den. Slečno McAllanová.
Kohopak to tu máme? Čmouda v uniformě.
Kam si myslíš, že jdeš, chlapče?
S dovolením, pane. Chci jít domu za rodinou.
- Tudy ale ne. - Tati, tohle je Ronsel.
Syn Hapa a Florence. Právě se vrátil ze zámoří.
Tak to vysvětluje, proč chceš jít předem.
Asi jsi si spletl zemi.
- Ne, pane, vůbec ne. - Já si myslím, že ano.
Nevím, co tě tam nechali dělat,
ale tohle je Mississippi negře.
Půjdeš zadem.
Jdi, chlapče. Nechceme tu problémy. Běž.
No tak běž.
Víte vy co? Máme úplnou pravdu.
Tam za mořem, jsme nechodili zadem.
Generál Patton nás poslal pěkně dopředu.
Ano, pane. A víte, co jsme udělali?
Nakopali jsme Hitlerovi a frickům zadky.
Zatímco vy jste tu byli pěkně doma za pecí.
Henry, už jsem skoro hotová.
Tak zase doma, zase doma.
Požehnej nám, pane, i těmto darům, které přijímáme
díky Tvé štědrosti skrze Krista, našeho Pána a spasitele.
A Pane, díky za slunce, které nám dáváš,
aby bavlna rostla a za zdraví všech tady.
A Pane Ježíši, prosím, dohlédni na mého chlapce Ronsela,
ať už je kdekoliv.
Ámen.
Ronsele!
Moje děťátko.
Ty jsi ale velikej.
- A taky pěknej. - Lilly May! Hej.
Marlone, to se podívejme. Jsi už jako já. Ty si ale vystřelil, co?
- Za co máš ty medaile? - Jaká byla cesta domu?
Za zabíjení Němců?
- Proč jsi nenapsal, že přijedeš? - Přestaňte ho trápit
a nechte ho, ať se přivítá se svým otcem
Věděl jsem, že se vrátíš. Modlil jsem se za to.
Díky, Bože. Jen se na sebe podívej.
Jen se podívej.
Co se ti to sakra stalo?
Mami, tady máš něco z obchodu.
Děkuju, děťátko moje.
Tak si sedni.
To je osud.
- Dáš si rýži? - Jo, jo.
- Díky, Bože. - Ámen.
Nevěděl jsem, že kouříš, chlapče.
Hodně se toho změnilo, tati.
Určitě jsi měl dost?
Ano.
Asi prasknu. O těch sušenkách se mi zdálo.
Jo, mě se o tobě taky zdávalo.
A co vidíš teď?
Jsi tu s náma, živý a zdravý.
Je dobré, tu mít další pár rukou.
S tebou tady můžeme dohnat to, o co jsme přišli díky mé nehodě.
Vyplatit zástavu, získat novou smlouvu a vrátit se příští rok jako nájemníci.
Možná má vlastní plány. Ať se řídí vlastní hlavou.
Ne, ne, mami.
Samozřejmě, že zůstávám.
Samozřejmě.
Dejte mi čas se rozkoukat a zapomenout na válku.
Co tu teď chce?
Dobrej večír, pane McAllane.
Dobrej, Hape. Florence.
Tohle je můj syn Ronsel, jak jsem vám vyprávěl.
Jo, už jsme se potkali.
Hape, rád bych s váma mluvil o samotě
Už nejsem dítě, pane.
Cokoliv chcete tátovi říct, můžete říct i mě.
Tak dobře, koleduješ si o pořádnej malér,
když se budeš chovat tak, jak dneska ráno u Tricklebankových.
Vím, že něco takovýho nechceš.
Ne pro sebe, nebo rodinu.
Chlapče, co se stalo?
Co by mohl udělat?
- Jen jsem chtěl vyjít ven. - Skrz přední vchod.
Když ho na to táta a ostatní upozornili, měl moc pěknej proslov.
Pořádně si nás usadil, co?
Je to tak?
Myslím, že by ses měl omluvit.
Mrzí mě to, pane.
Dobře.
Můj otec bude chtít omluvu taky.
Ronsel za ním zajde zítra po bohoslužbě, pane.
Je to tak, chlapče?
Ano, pane.
- Vítej doma. - Díky, pane.
Přeju dobrou noc.
Nemá smysl bojovat. Stejně pokaždý vyhrajou.
Prostě nejsem zvyklej utíkat z boje, tati. Tak to je.
Už ne.
Jak dlouho jste už zpátky?
Jen pár týdnů.
A jak se vám líbí v Mariettě?
Je to moc pěkný maloměsto. Překrásný.
Tohle si rovnou vezmu.
Moc vám děkuju, paní Tricklebanková. Přeju nádhernej den.
- Opatrujte se. - Jo.
Koukejte na to.
- Co to má bejt? - Co to s ním je?
Asi se zrovna vrátil z války.
To je dobrý.
To bylo jen výfuk od auta.
Říkali, že to přejde.
Ty jsi Ronsel. Hapův syn.
Jamie McAllan. Henryho bratr.
Rád vás poznávám.
Jdeš k nám?
Ano.
Vezmu tě tam.
Tak pojď.
Tady je Bob Dunning s nejlepšími okamžiky
z 15 ročníku All-Star Game.
- Pojď dopředu! - Tady je to dobrý.
Polez, vojáku. To je rozkaz.
V Národní lize, samý těžký kalibr,
John Mize, Walker Cooper, Ralph Kiner a Stan Musial.
Ted Williams, Joe DiMaggio, George Kell a Lou Boudreau.
- Jak víte, že máte vyšší hodnost? - Byl jsem kapitán.
Měli i černý kapitány. Pod spoustou z nich jsem sloužil.
Poslechnul jsi rozkaz. Vsadím se, že jsi byl seržant.
761 tankový pluk.
"Zrozen k boji."
Vedli jsme pro generála Pattona útok.
Vy?
Já lítal na B-25.
Takže, seržante. Jak se vám líbí bejt zpátky doma?
Jo, mě taky.
- Slyšel jsem, že sis pokecal s mym tátou. - Omluvil jsem se.
Je to pěkně nepříjemnej parchant. Určitě si to zasloužil.
- Tady máš. - Díky, nechci.
Chlapče, to jsi pořád takovej paličák,
nebo jen na bělochy, co se snaží bejt milý?
No tak.
Co seš vlastně za poddůstojníka?
Nevylej to. Tohle je moje medicína.
Potřebuju každou kapku.
Chcali jste si v tanku do helem?
- Mockrát. - V kabině jsme měli odvzdušovací trubku.
Občas bylo lepší si ulevit do helmy.
Ale v šesti kilácích,
chcanky zmrznou na kost během minuty.
To je tam taková zima?
No kurva. Něco kolem mínus 20, 30.
Jednou jsme měli dlouhej let.
Nachcal jsem si do helmy a zapomněl na to.
Byli jsme nad cílem. Já si helmu nasadil.
Začali jsme bombardovat, pálil po nás flak.
Najednou jsem cítil, jak mi něco teče po obličeji.
Jo, myslel jsem si, že mě trefili.
Smrděl jsem jak kadibudka.
To jste si musel pěkně užít, když jste se vrátil do důstojnickýho klubu.
Chlapče, kamarádi se mohli potrhat.
Teda ty, co se vrátili.
Jo, taky jsem ztratil pár kamarádů.
Tak na ně.
"Nevrátím se domu, dokud.."
- Všechno v pořádku, pane Jamie? - V tom nejlepším.
Jen jsem Ronselovi zařídil malej odvoz z města.
Do města zas pojedu příští sobotu odpoledne.
Když budeš chtít, můžu se stavit a vzít tě.
To by bylo bezva.
Tak dobře.
Hape.
Pane Bože.
Něco pro tebe mám, mami.
Je toho tolik.
Schovám to pro tvého bratra a sestru. Milují to.
Ne.
- To je pro tebe. - Miláčku, to nemůžu.
Budu se dívat, jak to jíš.
Díky, synku.
Jen to dojez, mami. Neschovávej to.
Nechci s tím vidět Lilly May nebo Marlona.
Tak dobře.
Miluju tě.
Já tebe taky, zlatíčko.
Děkuji ti.
Neumím..
Zkoušel jsem to.
Promiň.
Neumím..
Neumím plavat.
Bože.
Můj Bože.
To je v pořádku. Jamie. Je to dobrý.
To jsem já. Už je dobře. Už je dobře.
Je to v pořádku. Pojď sem.
Ne.
Nemůžu.
- Jamie. - Musím jít.
Tak jako vždycky, když se něco pokazilo,
byl Henry pryč.
Jel se s tátou podívat na nějaká prasata, takže jsem zůstala s děvčaty sama.
Vero?
Musíš mě vzít do města.
Chci zabít Karla.
Vero, proč si nesedneš a nepopovídáme si?
Nemáš čas na sezení.
Je teď s ní.
Začal si s Almou, stejně jako s Renie.
Amando, odveď sestru do domu.
Amando, jděte. Zadem.
- Vero? - Musíš mě vzít hned do města.
- Nemůžu jet. - Viděla jsem tě řídit..
A měla jsem kvůli tomu potíže. Manžel mi vzal klíče.
No tak pojď.
Karlovo tělo našli na půli cesty do města.
Florence říkala, že ji viděla jít po Main Street celou od krve.
Prý to vypadalo, jakoby se v ní vykoupala.
Vera ho bodla 17 x.
Ale tyhle podrobnosti jsem se dozvěděla až později.
Byla jsem příliš ztracená ve své vlastní bídě.
Co se děje, mami?
Amando Leighová, musíš teď být velké děvče a dojít pro Florence.
Víš kudy? Hodná holčička. Utíkej jak nejrychleji umíš.
Ne!
Taky jsem ztratila jedno děťátko.
Jmenoval se Samuel.
Jako kluk jsem sem často chodil.
Když jsem chtěl bejt sám, pročistit si hlavu.
Líbí se mi, jak jsi to tu vylepšil.
Na.
Proč jste na mě tak milej?
Vypadáš, že by sis jednu dal.
Kulový.
Byli jsme někde nad Rakouskem.
Srazili jsme se s rojem Messerschmittů.
Byly úplně všude kolem.
Dostali mýho zadního střelce, druhýho pilota.
Takže jsem tam uzavřel dohodu s Bohem.
Přísahal jsem, že když mě zachrání, udělám něco dobrýho.
Nevím, co by to mělo bejt,
ale slíbil jsme to.
Než jsem se nadál, objevila se hromada P-51,
jako nějaká zatracená kavalerie.
Smetli všechny ty Němce z oblohy.
Přísahal bych, že to byly andělé, co je poslal sám Pán.
Ty P-51, měly červený ocasy.
Jeden z nich letěl kousek vedle mě.
Kouknul jsem se na něj. Myslel jsem si, že mě mate zrak.
Ten stíhač..
byl barevnej.
Zasalutoval mi.
A já zas jemu.
Kluci, co ten den umřeli.. To byli manželé, otcové.
Správný chlapi.
Mnohem lepší než já.
No jo.
Tohle je pro tebe, mami.
To je pro tebe, mami.
Tak, teď musíme..
Nemůžeš mít sprchu bez závěsu.
Takže, kam to dáme?
Co myslíš? Třeba sem, do vody?
Teď mu musíš pomoct zjistit, kam to dáme.
Tak co? Třeba semhle?
Mami, strejda Jamie ti staví sprchu.
Ty malej andílku.
Měli jste mi říct, že už jde.
Myslel jsem si, že bys ráda trochu soukromí,
když se budeš chtít vykoupat.
Tak co myslíš?
Myslím, že je to úžasný.
Díky.
No..
Přinesu trochu vody.
Krásně voní, miláčku.
Skoro nejí, nespí.
Neposedí, nepostojí.
Jako kdyby se dusil.
Na něco čekal.
Čeká na něco, co se stejně nestane.
Tak dělej! Ta lahev se sama nevypije.
Už se skoro stmívá.
Tak na koně. Jak je?
Už abych byl taky pryč.
Ty nejsi unavená?
- Musíme ho nechat jít. - Nedržíme ho tu.
Zůstává tu kvůli nám. Vím, že ano.
A co když tu chce zůstat?
Takhle to nebude napořád.
Hned jak se uzdravím,
odejdeme odsud.
Budeme v pořádku.
Bude v pořádku, jakmile bude mít vlastní půdu.
Budeme v pořádku?
To ti slibuju.
Vzpomínáš si?
Ano.
Neměl bys pořád stát na té zlomené noze, Jacksone.
Jestli se ti neuzdraví, nebudeš nikdy chodit.
Proč bych chodil, když můžu tančit?
Jsi miláček.
Stříbrná hvězda?
- Jo. - Zatraceně.
Jen se nediv. Dostal jsem ji za hloupost.
Cože?
Nechybí ti to někdy? Bejt zase tam.
Tím nemyslím nechat na sebe střílet, ale občas mi to chybí.
Jo, mě taky.
Pro ně jsem byl osvoboditel.
Lidi stáli u silnice a čekali na nás.
Házeli nám květiny a mávali nám.
A tady jsem jen další negr za pluhem.
Někteří ostatní taky.
- Jo. Myslím na ně každej den. - Podívat se do světa.
Italský holky, anglický holky.
Taky řecký holky, s těma svejma chlupatejma číčama..
Jo, to bylo něco jinýho. Fakt bylo, chlape.
Byl jsi s nějakou bílou holkou?
Sakra, no...ať se propadnu. Co?
Jo? Tak povídej.
Armáda nám dala oddělený baráky,
oddělený zásobování krví, oddělený latríny.
Ale evropský holky s náma problém neměli.
Jednou jsem byli ve Wimborne,
jedna anglická holka šla kolem a plácla mě přes zadek.
Ani jsem se na ni nekoukl.
Říkala, že bílí vojáci tvrdili, že jsme spíš opice než lidi.
Takže hledala ocas.
Promiň, že se směju.
Takže při každý příležitosti jsme jim ukázali, jak moc jsme lidský.
- Jo. - Němkám taky, co?
Tenhle pohled znám.
Co?
Ta musel bejt teda třída.
Ale to bylo tenkrát a teď je teď. Mám pocit, že jsem tam, kde mám bejt.
Jo. Tam, kde mám bejt.
Marním svůj život.
- Dostanu tě v pořádku zpět, Rogu. - Beru tě za slovo.
Jsou nalevo!
Dostali zadního střelce!
Rogere, no tak, mluv se mnou!
Sakra.
Vytáhneme ho zítra, Henry.
Mrzí mě to.
Máš to? Dobře.
Je půl deváte. To jsi teprve teď přišel?
Takže se tu budeš povalovat, zatím co tvý sourozenci budou pracovat?
Co to s tebou je, synu?
Co s tebou je, chlapče?
Přišel ti dopis. Prý až z Německa.
Německo.
Kdo je Resl? Ress...
Je to muž nebo žena?
Jak se to... R-E-S-L. Ressil, Reecil... Jak se to vyslovuje?
Je to někdo, koho znám.
Kam..kam to jdeš?
Vrátím se.
Ronsele!
Myslíš si, že je to legrační? Vylít kvalitní mléko.
No, přece se říká "Neplač, nad rozlitým mlíkem".
Jen když se to týká někoho jinýho.
Co ti..co ti za to dlužím, dolar pade? Možná dva?
Tak to srovnáme.
- Nemluvím tu o penězích! - Co po mě chceš?
Co to s tebou je? Chovej se jako chlap!
Jo? Vylil jsem kýbl s mlíkem a už nejsem chlap?
Určitě se tak nechováš.
Přicházíš a odcházíš jak se ti zlíbí. Zmizíš klidně na celej den
a když už se vrátíš, tak jsi namol.
Já se ti nezodpovídám.
Dokud jsi pod moji střechou a pracuješ na farmě, tak ano.
Tak to se omlouvám, šéfe.
Není moje chyba, že se ti ty blbý farmářský sny neplněj.
Není moje chyba, že máš zaplavený pole.
Víš, co je tvůj problém, Jamie? Nevážíš si sám sebe, bratříčku.
Nevíš, co by měl správej chlap vědět. Co musí vědět.
- Raději otevři oči, brácho. - A to jako proč?
Máš tolik práce producírovat se tu
jako sám Bůh.
Staráš se tolik o sebe a farmu,
že nevidíš ani to, jak je tvoje vlastní žena utrápená.
Pozor na pusu.
- Nebo co? - Nebo co?
- Jo, víš ty co, bratříčku? - No?
Dobře, Jamie, běž. Dělej si co chceš.
Jenom ať je to někde jinde.
- V pohodě. Pojedu do města. - Nemluvím o městě.
Zítra odjedu na pár dní do Greenville podívat se na dobytek.
Doufám, že až se vrátím, budeš pryč.
Co blázníš?
Měl jsi vidět svůj obličej.
To není legrační.
Naopak, příteli. Rozhodně je.
Jsi úplně pošahanej.
S tím nemůžu nesouhlasit.
Proč..Proč tady špacíruješ v dešti?
To je jedno.
Co je to s tebou?
Co je ta nejhorší věc, co jsi kdy udělal?
Něco zlýho.
Fakt špatnýho a věděl jsi, že to někomu ublíží,
ale stejně si to udělal.
Když jsem opustil tuhle ženu.
No teda.
Blahopřeju, jsi táta.
Jmenuje se Franz.
Franz, to je pěkný jméno.
Co teď budeš dělat?
- Chce, abych se vrátil do Německa. - To je trochu z ruky.
Jo.
Daleko.
A co ty? Co nejhoršího si udělal ty?
Kdo, já? Já jsem svatoušek.
Tak to se vsadím.
Sakra, skrč se.
Myslíš, že mě viděli?
To nevím.
Tak jsme tady.
Jo.
Jo, brzo odjedu z města.
Chtěl jsem ti popřát štěstí.
Byl jsi můj kámoš.
Chci, abys to věděl.
Jo.
Nápodobně.
Možná jsi jeden z těch dobrejch.
Dávej na sebe pozor.
Doufám, že si najdeš cestu ke svýmu synkovi.
Ke svý rodině.
Opatruj se, jasný?
Ty taky.
Ahoj, mami.
- Máš hlad? - Ne, to je dobrý.
Kde jsou všichni?
V kostele. Na odpolední mši.
Tady.
- A tady ho máme, zase na mol. - Strejda Jamie!
Zdravím, milovaná rodinko.
Kdo to k čertu byl s tebou v autě?
Ten, kterýho si vezl. Kdo to byl?
Ronsel Jackson. A co?
To mi chceš říct, že tam s tebou seděl negr
hezky vedle tebe?
Může se mnou jet kdy budu chtít. Ještě něco?
Ty. Ty hajzle jeden.
- Nestojíš mi za to, víš to? - Jo, vím to.
Pane Velkej Válečnej hrdina, co?
Jsi jenom vožrala. Dej mi ty klíče.
Běžte pryč.
Chceš ho mít jen pro sebe, co?
Škoda, že je jako žok. K ničemu ti nebude.
- Jak prosím? - Vím, že po něm jedeš.
- Tati. - Henry je moc hloupej, aby si toho všiml,
Ale já ne.
- Neviděla jsi ten dopis, mami? - Ten z Německa?
Bože, dobře. Vydrž.
Neboj se. Jen počkej, až se otec vrátí z kostela, ano?
Ronsele? Ronsele!
Ahoj.
- Budeš tady na večeři? - Ne.
Někam odjíždíš?
Jo. Asi pojedu na západ.
Mám kámoše z války, co žije v Los Angeles.
Los Angeles? Jamie, o čem to tu mluvíš?
- On ti to neřekl? - Kdo mi měl říct co?
Henry.
Řekl mi, ať odejdu.
- Asi to bude tak nejlepší. - Takže jen tak odjedeš?
A kdy jsi se chtěl rozloučit?
Jasně, že chtěl. První autobus nepojede dřív jak ve dvě.
A co děvčata? Tohle jim zlomí srdce.
Lauro, nemůžu tady zůstat.
Nemůžu..
Nemusíš odcházet, Jamie.
- Pojď sem! - Chyť ho!
- Pojď sem, chlapče! - Chyť ho, chyť ho!
Držte ho, chlapi.
- Vraž mu jednu! - Dej mu ránu, negrovi!
Zvedni ho, dělej.
Obuj se a pojď s námi.
- Pane Bože. Pusťte ho. - Drž hubu!
To teda nebudu! Koukejte ho pustit, zatraceně!
- Raději poslechni, synku. - Nejsem tvůj syn!
Tak to použij, nebo miř někam jinam.
Nebo nás zabij oba.
To zradíš vlastní krev kvůli negrovi?
Udělej to.
- Tak dělej, Udělej to. - Ukažte důkaz.
- Je vinnej! - Zabte ho!
Spářil jsi se s touhle ženou?
Proč se staráte o nějakou německou šlapku?
Mazlíčci těhle německejch Fräulein zabili spoustu našich kluků.
Takže jestli ji Ronsel
nechal na památku malýho míšence, tak tomu říkám spravedlnost!
Drž hubu, milovníku negrů.
Jak sakra vůbec víte, že je Ronsel otec?
Tak se ho zeptáme. Jsi otcem tohohle..
nemůžu říct "dítěte". Týhle ohavnosti?
No tak, odpověz!
- Ano. - Řekl to!
Trestem za tuhle ohavnost je smrt.
Tati?
No?
Ne.
Nevystřelí.
Nemáš odvahu zabít někoho z blízka, co chlapče?
Přece nezabiješ vlastního otce.
Ještě jeden špatnej pohyb a tihle hoši tě zabijou.
Co s ním uděláme?
Už jsem ti řekl, že nebude mluvit. Je to tak, chlapče?
Pusťte ho.
Nejsi zrovna v postavení klást si podmínky.
Toho negra pořád musíme potrestat.
Nechte mýho syna rozhodnout, jak.
Tak dobře.
Co to bude?
Dám ti na výběr.
Nechceš, aby ho zabili, tak sám rozhodneš o trestu.
Ne.
Jeho jazyk, oči, nebo koule?
Vyber si.
Vyber si, zatraceně!
Jazyk.
Bože, ne!
- Zvedněte ho. - Přineste žebřík!
To bude dobrý.
Držím tě.
Podržte mu nohy
Bože, můj Bože.
Máme ho.
Bude v pořádku. Podrž to světlo, Marlon.
Zvedněte ho.
Držíme tě.
Moje děťátko.
Držela jsem jeho tlukoucí srdce v rukách.
Můj chlapec!
Vzpomínám si na každý úder.
Byl teplý a živý.
Znám každý kousek jeho těla.
Tati?
Je to přesně to, co si myslíš.
Dostali Ronsela.
Bylo jich moc.
Cože? Jamie, co se mu stalo?
Bylo jich moc. Já..
- Jamie... - Nemohl jsem je zastavit.
Co mu udělali? Žije?
- Musel jsem si vybrat. - Vybrat co?
Vstávej.
Chtěl jsem si bejt jistej, že se ti kouknu do očí.
Vážím si toho, pane..
Uvidíme se za pár dní.
Tvůj otec. Včera v noci zemřel.
- Jak? - Ve spánku, klidně.
- Hape! - Henry.
- Hape! - Henry, ne.
Nemůžu za to, co se stalo.
- Já toho kluka varoval, oba dva. - Nech je jet.
Hape!
Hape, můžete počkat?
Musím dostat tu rakev do země.
Hape?
Vážím si toho.
Proč neřekneme synům?
Moji kluci z toho vozu neslezou.
Tak dobře.
Jdeme na to.
Člověk, který se narodí ze ženy, nese už za pár dní těžké břímě.
Kvete jako květina a pak ho uříznou.
Zmizí jako stín a nic nezbude.
Spočine tvůj zrak na něm
a budeš ho soudit?
Kdo dokáže z nečistého udělat čisté? Nikdo.
Ale je tu naděje,
jako když pokácíš strom a vyroste nový.
Ale člověk umírá a ztrácí se.
Stejně jako když voda padá z nebe a usychá,
tolik lidí uléhá a znovu nepovstane.
Dokud nezanikne nebe, nebudou znovu zrozeni,
nebudou probuzeni ze svého spánku.
Ámen.
- Ámen. - Ámen.
Tak dobře.
Tak pojď, bráško. Ámen, tati.
- Jdeme, děvčata. - Florence?
Dejte tohle Ronselovi,
když ho uvidíte.
Jamie!
Moje noční můry jsou pořád stejné.
Nejdřív jsem v tanku, na hlavě mám helmu.
Pak jedu vzadu v autě, s pytlem na hlavě.
Křičím. Pohybuji rty, snažím se.
Ale nic ze mě nevychází.
Doufám, že předčasná smrt mého otce
přinesla Jacksonovic rodině trochu klidu.
Ačkoliv musím přiznat, že mě ho nepřinesla.
Zatím doufám, že nějakým zázrakem
najde můj přítel Ronsel štěstí.
Má tohle být konec mého příběhu?
Umlčený a poražený?
Útlak, strach, znetvoření.
To vyžaduje vyjímečného muže, aby to všechno porazil.
Musím se zbavit závislosti a sebelítosti
a vydat se na cestu s malou kartičkou v kapse, kde stojí "němý".
A pak, konečně,
musím opět přeplout Atlantik.
Tentokrát ne kvůli válce.
Ale kvůli lásce.
Ronsele.
Mami?
A ta mě na konci čekala.
Láska.
Přeložil NUM71.