Přeložila Sarinka Do CZ: Honza Němeček * UniCorn
Slyšíš mě?
Tati, slyšíš mě?
Nemusíš s tím bojovat.
Nebraň se tomu.
Vše je v pořádku.
Miluji tě, tati.
Opravdu.
Tak mě to mrzí.
Bože.
No pojď, synku.
Dobře...
Můžeš si lehnout, Bude?
Položím tě na záda.
Dobře.
- Chceš něco říct? - Sbohem, dědo.
Miluji tě.
Mrzí mě to, Bude.
PŘICHÁZÍ V NOCI
Dojedl jsi?
Musíme ho odteď zapojovat do všeho.
Do všeho. Když to neuděláme, jen mu tím škodíme.
To je mi jedno, Paule. Má sedmnáct let.
Neměl tam být.
Neměl to vidět.
- Nemohl jsem všechno udělat sám, Sarah. - Měla jsem tam být místo něho.
Nikdo tě z toho nebude vinit.
Bude v pořádku. Všechno bude v pořádku.
Tomu nevěříš.
Že?
Sarah, jen se snažím...
Jen se vás snažím ochránit.
Měli jsme dlouhý den.
Odpočiňme si.
Ahoj, Stanley.
Neboj se, postarám se o tebe.
- Travisi, vstávej. - Co se děje?
- Někdo je v domě. - Co? - Někdo je v domě!
Stůj, stůj.
- Tati... - Vezmi Stanleyho.
Pojďme!
Počkej tady.
Počkej!
Paule! Počkej!
Polož tu zbraň! Polož to, nebo tě odprásknu!
Dobře, byla to nehoda. Nikomu se nemusí nic stát.
Ruce nad hlavu!
Lehni si. Hned!
Otoč se. Otoč se!
- Jsi nakažený? - Ne, pane.
Otevři oči!
- Je s tebou ještě někdo? - Ne.
Pokud půjdu ven, nikdo tam na mě nebude čekat?
- Dobře, zavři oči. - Prosím, počkejte, počkejte!
- Sarah, pojď. - Pojďme, Travisi.
- Rychle. - Vezmi si ji, je nabitá. - Co se děje?
Je tam chlápek, musíte na něho dávat pozor. Pojďte.
Drž se u mě.
Ticho! Buď tiše! Ticho! Zabil jsi ho?
Je jen v bezvědomí. Poradíte si?
Travisi, přines lano a pásku.
No pojď, Stanley. Pojď.
- Jsi v pořádku? - Jsem, jsem.
- Když se probere, zavolejte mě. - Dobře.
Hned přijdu.
- To jsem já. - Paule? - To jsem já, otevři.
Myslím, že přišel sám.
Přitlač ho ke stromu.
- Víš, kolik je 45 centimetrů? - Promiň. - Asi tolik.
- Promiň. - Nic se neděje, udělej to znova.
- Nalep mu to na ústa. - Musí nějak dýchat, tati.
Nalep mu to tam. Bude dýchat nosem.
Dobře, přilož to.
Postav se!
Postav se na nohy.
Vidíš to?
Nechci ji použít, ale udělám to, když budu muset.
Chci se jen popovídat.
A chci upřímné odpovědi.
Pokud mi odpovíš upřímně, tohle bude tvoje. Rozumíš?
Proč ses vloupal do mého domu?
Přisahám...
Přisahám vám...
Nemyslel jsem si, že je někdo uvnitř.
Nebylo tam žádné světlo, všechno bylo zatlučené. Zvenku to vypadalo opuštěně.
- Co jsi hledal? - Vodu, zásoby, cokoli.
Moje rodina...
Mám rodinu.
- Moje žena a syn jsou v lese. - Kde?
V opuštěném domě asi 80 kilometrů odtud.
- Proč jsi odešel? - Docházela nám voda, všechny zbytky jsem jim nechal,
- myslel jsem si, že to tak bude lepší. - Jsou nakažení? - Ne.
- Proto jsi odešel? - Ne, pane, nejsou nakažení.
Nemusím tě ani zastřelit, můžu tě tady jen nechat.
- Chceš vodu? - Ano. - Tak mě přesvědč.
Říkám vám pravdu.
Nevím, kolik mají ještě času.
- Jak dlouho jste v tom domě žili? - Maximálně tak týden.
- Jak jste se tam dostali? - Pokazilo se nám auto, našli jsme to jako první.
- Kde jste byli předtím? - U mého bratra. - Kde?
- Asi 128 kilometrů odtud. - Proč jste odešli?
- Došla nám voda. - Takže tvůj bratr je s vámi? - Ne.
- A kde je? - Je mrtvý.
- Takže je s tebou jen tvoje žena a syn? Nikdo jiný? - Jen oni.
Víš, co se děje?
Ne.
Když lidé ve městě začali být nemocní, odešli jsme co nejdál.
Pokud někde ještě funguje elektřina, nikde jsem ji neviděl.
- Takže jste jeli 128 kiláků a nic jste neviděli? - Ne.
Nic a nikoho jsme neviděli. Jeli jsme v noci.
Pokazilo se nám auto, snažil jsem se ho nastartovat bez nafty.
Když jsem byl sám, vešel jsem do lesa a nic jsem neviděl.
Podívej se mi do očí.
Říkám ti pravdu.
Nevloupal bych se tam, kdybych myslel, že tam někdo je, byl jsem zoufalý.
Nic proti tobě nemám, udělal jsi, co jsi musel, abys ochránil rodinu.
Jestli máte nějakou vodu navíc pro moji rodinu, můžu s tebou obchodovat.
- Máme jídlo. - Kolik?
- Dost na obchodování. - Ptám se kolik?
Dvě kozy, šest slepic a také nějaké konzervy.
- Jsou ta zvířata zdravé? - Ano, pane.
Slibuji, jestli potřebujete jídlo, mám ho.
Záleží mi jen na mé rodině.
Vím, že to chápeš.
Jsi hodný člověk.
Snažíš se jen ochránit svoji rodinu.
Ale nenechej kvůli tomu zemřít tu moji. Pomůžeme si vzájemně.
Dobře.
- Děkuji. - Napij se.
- Zmínil kouř? - Ne, proč?
Kouř z otce.
Nevím, proč?
Tak nás zřejmě našel.
Pokud má opravdu rodinu, měli bychom zvážit, že je vezmeme sem.
To je velké rozhodnutí. Všechno, co řekl, může být lež.
- To vím. - Vím, že mu chceš věřit.
- Je to tak špatné? - Musíme si dávat pozor, nesmíme být sentimentálni.
Nejsem sentimentální. Ví, kde žijeme.
Nemůžeme ho pustit.
Když nás tady bude víc, budeme to tady moci lépe bránit.
Když nás našel on, mohou i jiní. Mohou ty zvířata přivést sem.
Nemusíme o ně obchodovat.
Je to nejlepší řešení.
Nikoho sem nepřivedu, dokud si nebudu jistý, že nejsou nakažení.
U Buda se symptomy projevili po necelém dni.
Počkám tam tři, abych si byl úplně jistý.
- Buď silný. - Ano.
Ven choďte, jen jestli musíte.
A když se nevrátím...
Nechoďte mě hledat.
- Pomohu tvojí rodině. - Děkuji.
Ale jestli mě lžeš, zabiju tě.
- Rozumíš? - Ano, pane.
No pojď.
- Naskoč si dozadu. - Dobře.
Když budeme na cestě...
- Měj oči otevřené. - Dobře.
- Jsme v pohodě? - Jsme v pohodě.
Jsme v pohodě.
- Nasměruj mě. - Ano.
Jeď rovně!
Zůstaň tady.
Kurva, kurva, kurva...
Dej ty pracky dolů!
Uhni! Uhni! Postav se!
Počkej!
- Nemusel jsi ho hned zastřelit. - Co to meleš? Šli po nás.
- Já jen... kurva! - Znáš ho?
Znáš ho? Řekl jsi, že jsi prošel 128 kiláků a viděl jsi hovno.
- A my ujeli sotva 16 a tohle se stane! - Nikdy jsem ho neviděl!
Téměř jsem ho zabil sám!
- Proč jsem ho neměl zastřelit? - Mohli jsme z něho něco dostat!
Mohl být součástí nějaké větší skupiny. Kriste!
Nelžu ti!
Kurva!
- Kurva. - Jak se jmenuješ?
- Tvoje jméno. Jak se jmenuješ? - Will. - Dobře, Wille...
V té tašce je maska a rukavice. Nasaď si je.
- A umyj si i ruce. - Kurva.
- Máš něco? - Ne, nic.
Jdu zkontrolovat toho druhého. Musíme si pospíšit.
- Náhradní pneumatiku máš v kufru? - Ano.
Jak se máš?
Stanley?
Jak se máš, kamaráde?
- Mami! - Co je? - Mami, táta je tady!
Táta se vrátil! Je v pořádku.
- Zpomal. - Ahojte.
Pojďte, je to v pořádku.
- Ahoj, tati. - Jsi v pořádku?
Ano, měli jsme menší problémy, potom ti o tom povím. Sarah, Travis...
Tohle je Will. Jeho žena Kim a jeho syn Andrew.
- Zdravím. - Zdravím.
Tohle je moje žena Sarah a můj syn Travis.
- Zdravím, jak se máte? - Máte se dobře?
- Ano. - Tak dobře, jak se dá.
Dobře, takže...
- Pojďme všechno vyložit a ukáži vám dům. Můžete se opláchnout. - Ano.
Když jsme uvnitř, dveře v zadní místnosti jsou vždycky zamčené.
Ty, kterými jste vešli. A dveře, které tam vedou jsou také zamčené.
Vždycky, ty červené.
Já mám klíče, jsou jediné.
A nebo je bude mít Sarah.
Je to jediná cesta dovnitř a ven, všechno ostatní je zatlučené.
To nejdůležitější, nikdy nevycházíme ven v noci,
pokud to není naléhavé.
A když jdeme přes den ven, držíme se kvůli bezpečnosti ve dvou.
Když jdeme sbírat dřevo, pro vodu a podobně.
To samé platí, když jdeme na záchod, který je dále od domu.
V noci používáme vědra a vyprázdníme je...
O tom si můžeme popovídat později.
Zbraně?
Jsou zamčené v trezoru v našem pokoji.
Chtěli bychom tam zatím umístit i ty vaše. Děkuji.
Jíme spolu dvakrát denně.
Abychom si dali pozor na to, kolik sníme.
Každý si po sobě umyje nádobí
a v podstatě vrátí vše tam, kam to patří.
Chtěli bychom, aby to tady takto fungovalo.
A myslíme si, že je důležité, abychom měli nějakou rutinu a něco dělali.
Bože, jsem si jistý, že jsem na něco zapomněl.
- Všechno ostatní jim můžeme říct později. - Ano.
Příliš mnoho informací.
Zabydlete se tady a...
- Ráno se pustíme do práce a vítejte. - Skvělé.
- Děkujeme. - Děkujeme velmi pěkně.
Vítej, kamaráde. Schovává se.
Proč se schováváš?
- Je vysoký a blonďák... - Ano?
A je surfař.
- Je surfař? To je roztomilé. - Sklapni.
Nějak ten příběh nesedí.
Terra mě kouše do nohy.
Kousl mě do prstu. Bestie jedna.
Řekni mu, aby mě přestal kousat.
Možná by ses mohl jít umýt.
- Co? - Možná by ses mohl jít umýt.
- Smrdím? - Ne.
Dobrý Bože, jsi tak nenápadná.
Taky zrovna nevoníš.
Voníš jako cibulová polévka. Jako francouzská cibulová polévka.
To zní tak dobře.
- Vypadáš krásně. - Řekl jsi to zrovna teď, když vypadám jako strašidlo.
- Tehdy to nejvíc potřebuješ slyšet. - Díky.
Budův pozemek sahá necelý kilometr tímto směrem.
Chodím sem, protože odtud vidím dolů do údolí a vidím...
- Jestli někdy něco neuvidím. - Musíš se sklonit.
Budeš se cítit nepříjemně, jakoby jsi seděl na hajzlu.
Sedneš si na to. Ne, nejdřív si to musíš odměřit.
Ujistíš se, že stojíš dostatečně blízko.
Když ji zvedneš, umístíš ji těsně nad rameno,
- ne přes něho, přesně nad něho. - Ano.
- Takto? - Ano. - Dobře, takže...
Jde ti to.
Můžu ti ukázat lepší styl, aby ti nekřuplo v zádech?
Solární panely nám umožňují nabít baterky a podobně.
Dobrou zprávou je, že dřeva nedostatek mít nebudeme.
- Jsi tak dobrý plavec. - Je to studené.
Vím, je ledová.
Ano.
- Kolik má let? - Pět.
- Musela jsi otěhotnět velmi mladá. - Asi ano, kolik má Travis let?
Potom bychom měli jít hrát "vědra".
A hádat, komu patří ten a ten.
Museli byste mít zavřené oči.
- Ahoj. - Panebože, promiň.
- Vystrašil jsi mě. - Promiň. - To nic.
- Co děláš nahoře? - Nemůžu spát.
Vždycky jsem chodila do kuchyně a vyjídala ledničku, když jsem nemohla spát.
A co ty?
Nevím, už nějakou dobu nemůžu spát.
Mívám noční můry.
Můžeš si sednout, jestli chceš. Nemusíš tam jen stát.
- Jak dlouho se to děje? - Co? - Že nemůžeš spát.
Nevím, už nějakou dobu.
Takže...
Co si dáváme?
Já si dávám kynutý koláč.
A cupcake s červenou polevou.
Koláčky a cupcake s krémovou polevou.
- A tak deset druhů zmrzlin. - To zní hrozně.
- Nechutnají ti cupcaky? - Ne.
- Nechutná ti kynutý koláč? Kynutý koláč? - Ne.
- Jak je to možné? - Vím, že je to divné.
Nechutnají mi cupcaky, koláčky ani zmrzlina.
Na moje narozeniny mi máma dělala koláče z rýže místo těch skutečných.
To mě mrzí, je to fakt smutné.
- Chutnají mi některé buchty. - Tak to je dobře. - Ano.
Tak já si svoje nechutné kynuté koláče,
- cupcaky a zmrzlinu nechám tady pro sebe. - Nech si to tam, děkuji.
Kolik máš let, Travisi?
- Sedmnáct. - Páni.
Byla jsem o něco starší, když jsem poznala Willa.
- Měl by jsem jít spát. - Dobře.
- Dobrou noc, Kim. - Dobrou.
- Uvidíme se ráno. - Ano.
- Ano, uvidíme se ráno. - Super.
Dobře, tady máš. Já to vezmu dolů.
Ano, jasně.
- Díky, Wille. - Bez obav.
- Jsou to dobří lidé, co? - Ano.
- Jsem rád, že jsou tady. - Ale zachovej si nadhled.
Nemusím ti to říkat ale věřit můžeš jen rodině.
I když se zdají být milí. Jen na to nezapomeň.
- Ano. - Ano.
Wille...
Nic se neděje, běž dovnitř.
- Máš sebou zbraň? - Ano, co tam vidí?
- Běž dovnitř, já se o něho postarám. Přestaň. - Co tam vidí?
Řekl jsem, abys šel dovnitř!
Stanley, uklidni se!
- Travisi! - Stanley!
Travisi!
Stanley!
- Travisi! - Tady jsem! - Co je?
- Stanleyho štěkaní najednou přestalo a něco jsem tam slyšel. - Co?
Co to děláš? Kde jsi nechal rozum?
- Najednou přestal štěkat. - Je mi to jedno, nesmíš do lesa chodit sám!
- Nechci, aby se ti něco stalo kvůli dědově psu. - Travis tam něco slyšel.
Kde? Kde?!
- Tam. - Vidíš tam něco, Wille? - Nic. - Dobře...
Vraťme se do domu.
- A co Stanley? - Les zná, najde cestu domů, padej.
Hned!
No pojď, Wille. Už se o nic takového nepokoušej.
Ano?
Ahoj, kamaráde.
Nedělej si starosti. Stanley se určitě vrátí domů.
A napadlo mě, že zatím...
...bychom ho brzy ráno mohli jít hledat.
Tak se vyspi.
- Díky, tati. - Jasnačka, dobrou, šampióne.
- Zavři dveře. - Co je to za místo?
Budův pokoj.
- Sedni si. - Sem? - Ano.
- Je tam světlo. - Ano.
- Máš ho? - Mám.
Chci ti ještě jednou poděkovat, že tady můžeme zůstat, Paule.
- Máš parádní dům. - Fakt? Já děkuji...
...za slepice.
Do prčic.
- Ne, Paule, nemusíš to otvírat. - Proč? Nepiješ?
- Piju. - Takže...
Budovy zásoby.
Je to jako zlato.
Děkuji.
- Na zdraví! - Na zdraví!
Kurva, je to vynikající.
Co jsi dělal, Will...
- Než se všechno zesralo? - Myslíš, čím jsem se živil?
Od všeho trošku, stavba, demolice...
Potom jsem byl chvíli mechanikem.
A co ty?
Já jsem byl učitelem.
- Fakt? - Dějepisu. - Ale nekecej.
- Chceš vědět všechno o Římské říši? Já jsem tvůj člověk. - Ano, jasně.
- Vyrůstal jsi ve městě? - Ne, šel jsem tam kvůli Kim.
Následoval jsem ji tam.
- Velká rodina? - Ne, jen já a můj otec...
Můj otec byl mechanik a já jsem byl jedináček.
- Jsi jedináček? - Ano.
Vždyť jsi...
Neříkal jsi, že ste bydleli u tvého bratra?
Ano, v podstatě je to její bratr,
ale byl jako mým bratrem. Je můj švagr.
Myslím, že...
...jdu spát.
Andrew?
Andrew, vstávej, kamaráde. No tak, vstávej.
- Kde to jsem? - V jiném pokoji. Vrať se do své postele.
Dobře? No pojď. Chyť mě za ruku.
Dobře? Budeš v pořádku.
Běž do postele.
Tati?
Tati, někdo je v domě! Někdo je v domě!
- Kde? - Dole.
- Kde máš masku a rukavice? - V pokoji. - Běž pro ně, rychle!
Kurva.
Do prdele!
Nechoď tam.
Vypadá hrozně.
- Co se děje? - Počkáš tady? - Ano, dobře.
Pojďme si promluvit do obýváku.
- Co se děje? - Počkej.
- Je tam Stanley a je nakažený. - Cože?
Zlato, nech Travise, Andrew a Kim počkají v obýváku.
- Já se o to s Willem postarám. - Chci ho vidět.
Nemůžeš.
- Jak víš, že je nakažený? Chci ho vidět. - Ne, přestaň.
- Je to hovadina! Hovadina! - Chceš, abych byl za špatného?
Tak jím budu! Nejdeš tam, dobře?!
Je nakažený! Běž do obýváku. Zlato, vezmi ho do obýváku.
Mrzí mě to, Travisi. Prosím, běž. Hned.
Myslím, že...
...teď bychom měli chodit ven jen Will a já.
Nevíme, kde se Stanley nakazil. Mohlo to být zvíře, jiná osoba, cokoli.
Travisi...
Nešel jsi do toho pokoje před námi, správně?
- Nešel. - Otevřel si dveře a nešel jsi tam?
- Já jsem se těch dveří nedotkl. - Co?
Už byly otevřené.
- Dveře už byly otevřené? - Ano.
- Tak kdo je potom otevřel? - Nevím.
- Možná Andrew? - Co?
- Andrew spal v našem pokoji. - Ne, nespal, byl v dědově...
O čem to mluvíš?
Doprovodil jsem ho tam, když jste se probudili.
- Travisi, proč to zmiňuješ až teď? - Nevím, kdy jsem měl...
Řekni nám o všem, co se stalo.
Andrew byl v dědově pokoji...
Měl noční můru, tak jsem ho vzbudil a odvedl do vašeho pokoje.
Potom jsem šel do zadní chodby, uviděl jsem, že jsou dveře otevřené,
něco jsem uslyšel a všechny jsem vzbudil.
- Andrew byl v jiném pokoji? - Ano.
- Je to pravda, zlato? - Nevzpomínám si.
- Viděl jsi včera večer Stanleyho? - Nevzpomínám si. - Andrew...
- Zkus si vzpomenout a řekni mamince, co jsi viděl. - Nevzpomínám si.
Jak si to nemůžeš pamatovat?
- Je náměsíčný? - Ne, není.
Nedává to smysl, protože Andrew na ten zámek může sotva dosáhnout.
- Jsi si jistý, že byly ty dveře už otevřené? - Ano.
Jak si můžeš být jistý? Byla hluboká noc a mohl jsi napůl spát.
- Řekl, že si byl jistý. - Byl jsem vzhůru, jsem si jistý.
Netvrdím, že lžeš, Travisi,
jen říkám, že byla hluboká noc a možná si to dobře nepamatuješ...
Vím, co jsem viděl. Mrzí mě to, ale ty dveře už byly otevřené.
Nechci dělat unáhlené závěry, ale...
Jen pro jistotu bychom se neměli alespoň den potkávat.
- Tati, jsem si jistý, že se nic neděje. - Chci jen být opatrný.
Co řeknete? Souhlasíte?
- Ano. - Dobře, Wille a Kim, vezměte si dostatek vody a jídla...
A běžte s Andrewem na nějakou dobu do vašeho pokoje.
- Teď. - Dobře.
Mrzí mě to, ale neměli bychom teď nic riskovat.
Sarah, Travisi, uděláme to samé.
- Já vezmu všechno, co... - Myslím si, že...
- Prosím... - že bychom měli...
- Pojďme. - Myslím, že bude lepší, když se nebudeme pár dní potkávat.
- Dobře. - Jsem si jistý, že se nic nestane.
Travisi...
Pojď sem.
Podívej se mi do očí a řekni mi, že...
- ...mluvíš pravdu. Nedotkl ses těch dveří? - Ne.
A dotkl ses jeho?
Andrewa? Dotkl ses ho?
Ano.
Ano, držel jsem ho za ruku a...
A odvedl jsem ho do pokoje.
- A neměl jsi rukavice a masku, že? - Tati...
Proč bych je nosil uvnitř?
Půjdeme se umýt.
A potom z tohoto pokoje neodejdeme.
Nic se neděje.
Je to v pořádku.
Kamaráde, musíš být tiše.
Podívej se na mě a buď potichučku.
- Musíme rychle odejít. - Já vím.
Vím.
- Uslyší ho. - Vím.
- Mami, mami... - Co se děje?
Jde o Andrewa.
- Myslím, že se nakazil. - Co? O čem to mluvíš?
Nevím, plakal a já jsem poslouchal.
- A říkali, že musí odejít. - Co?
Andrew plakal a Kim řekla, že musí odejít.
Slyšíš něco?
Ano.
- Jak se cítíš? - Co?
Cítíš se dobře?
Ano, nic mi není.
- Co chcete dělat? - Nemáme moc možností.
- Co tím myslíš? - Jestli chtějí odejít,
- vezmou si naše jídlo a vodu. - Tak jim něco dejme
a odvezme je do domu, kde bydleli předtím.
- A kam půjdou, když jim nic nezůstane? - Ještě jsi neviděl lidi, když jsou zoufalí.
- Nevrátili by se sem a neohrožovali nás. - To nevíme.
- No tak! - Neznáme je. Nevíme, jestli nám vůbec říkali pravdu.
- Ten chlap se sem snažil vloupat. - Protože hledal jídlo a vodu pro rodinu.
- Táta by udělal to samé. - Nemůžeme se na to spolehnout.
Nemůžeme to riskovat.
Nechápeš to.
Pokud se nakazili, tak i já.
Ne, to nevíme. Nevíme to.
Hned se vrátíme, ale ty zůstaň tady.
Počkáš tady, než se nevrátíme. Dobře?
Miluji tě.
- Máma, kde je máma? - Tady jsem, bude to dobré.
- Haló? - Ano? - Všechno v pořádku?
Ano, Andrew měl jen noční můru, nic víc. Promiňte, že jsme vás vzbudili.
Mohu jít dovnitř a podívat se na něho?
Teď se to nehodí, Paule.
Jak jsi řekl, neměli bychom se teď potkávat.
Jen se chci ujistit, že je Andrew v pořádku, nic víc.
Já vím, jen jsme si toho zažili v poslední době hodně.
Ano, rozumím, ale měl bych lepší pocit, kdyby jsi mě pustil dovnitř
a já bych se na něho podíval. Mohl bys mi to dovolit?
Wille?
No tak, Wille...
Měj rozum, chlape, tohle je můj dům. Pustil jsem vás sem.
Wille, otevři ty zasrané dveře! Otevři ty dveře!
No dobře, dobře.
Promiň...
- Kde je Travis a Sarah? - Nejsou...
Ne, pusť tu bouchačku. Pusť ji!
- Pusť tu bouchačku. - No dobře.
Pojď dál a zavři dveře.
- A postav se do rohu. - Ano, ano, ano.
- Až do rohu, Paule. Až do rohu. - Ano.
- Odkud máš tu zbraň? - Proč máš masku?
Nejsme nakažení, dej si ji dolů. Dej ji dolů!
Dej ji kurva dolů!
Andrew, měj oči zavřené.
Dobře.
Paule, mrzí mě to.
Ceníme si všeho, co jste pro nás udělali, ale chceme odejít.
Jsme sbalení. Znám tě,
ale když se přiblížíš k mojí ženě a nebo synovi, odprásknu tě.
Chci jen svůj příděl.
Chceme dostatek jídla a vody a půjdeme pryč,
a už nás nikdy neuvidíte. Rozumíš?
- Ano. - Dobře, zlato, běž.
Měj oči zavřené, kamaráde.
- Nic se neděje. - Wille, jestli ses nakazil...
Buď tiše. Tiše!
Zůstaň tam.
Dobře, běž. Pěkně pomalu.
Paule, otoč se. Otoč se!
Běž!
Běž ke schodům. Dávej si pozor, zlato.
- Ruce vzhůru, běž dolů. - Dobře.
Dobře.
Dej tu zbraň Paulovi.
Sarah, chceme jen odejít.
- Dej tu zbraň Paulovi. - Promiň, to neudělám.
- Wille, co se děje? - Je to v pořádku, zlato.
- Nedělej to. - Podívej, Sarah, můžeme se dohodnout, když oba skloníme zbraně.
Chceme jen odejít a chceme příděl, který nám oběma vystačí.
A už nás nikdy neuvidíte.
Dobře?
- No dobře. - Dobře.
Uděláme to takto...
Napočítám do tří a oba skloníme zbraně, dobře?
Ano.
Dobře.
- Wille? - Jedna...
Dva...
Tři.
Jsme v pohodě, Sarah?
Chci si jen promluvit...
Kim, uteč!
- Nehýbej se! - Kde je Kim? Kam zmizela? - Nevím!
Vidíš, co jsi udělal? Vidíš to?
Vidíš, k čemu jsi mě donutil?
Stůj! Nehýbej se! Běž do rohu!
Pohyb! Pohyb!
Sedni si!
Prosím, pusťte nás!
- Slibuji, že když nás pustíte... - Buď tiše a nehýbej se!
- Nehýbej se. - Dobře.
- Dej sem ty ruce! Nehýbej se! - Nech mě.
- Kim! Kurva. - Otevři dveře.
Otevři dveře, Paule. Jsou nakažení.
- Naser si, Paule! - Sklapni! - Naser si!
- Postavte se! - Naser si!
- Prosím! - Pusť ho, pusť ho!
- Prosím, pusťte nás! - Buď potichu!
Sarah, přichází k sobě.
Dobře.
- Wille, postav se. - Wille?
Buď tiše, nic neříkej.
Wille, postav se!
No tak, Wille.
Okamžitě se postav!
Nedělej hlouposti, Wille.
Okamžitě se postav!
Ty zkurvený...! Naser si!
Mami! Mami, tati!
Přestaň!
- Prosím, přestaň! - Naser si!
Ne!
Stůj! Sarah!
Stůj!
Řekl jsem, aby sis nehýbala!
Ne!
Moje děťátko.
Moje děťátko!
Ne!
Můj syn!
Zabil jsi moje děťátko!
Chceš mě zabít?
Zabij mě!
Zlato...
Travisi...
Mami...
Travisi.
Travisi, nic se neděje, zlato.
Budeš v pořádku.
Bude to v pořádku.
Nebraň se tomu.
Travisi...
Přeložila Sarinka Do CZ: Honza Němeček * UniCorn