Pristávame čoskoro.
Pane? Prosím vás, pane?
Váš pás, prosím vás.
Oh, prepáčte.
Bože prepáčte.
A tak po 10 rokoch.
12 ak počítame čas..
Nevadí.
Na začiatku, po 12 rokoch odriekania
a pocite strachu,
rozhodol som sa že ich navštívim
Existuje niekoľko dôvodov
ktoré sú len tvoje
ktoré sa netýkajú nikoho okrem teba,
ktoré ťa posúvajú dopredu životom,
aby si sa nevracal naspäť
Podobne tomu,
existuje mnoho veľkých dôvodov
ktoré ťa posúvajú aby si sa vrátil
A tak po všetkých tých rokoch,
rozhodol som sa že sa vrátim istými stopami.
že odídem...
a oznámim moju smrť.
Že ju oznámim osobne
a že dám sebe
a druhým posledný krát.
ilúziu...
že som dokonca...
hospodárom svojho života.
Uvidíme čo sa stane.
Je to len koniec sveta
Mama! Tony! On je tu, prišiel!
Kurva vzal taxi!
Kurva ešte som sa nestihla upraviť!
Nemohla si to skôr spraviť?
Čakala si aby prišiel?
Táto ti sadne!
Musela som spraviť 2 porcie jedla.
Kým si sa ty upravovala pred zrkadlom.
Kým som sa ja upravovala?
Parádiš sa akoby si mala 15 rokov!
Zuzana, dosť!
Mama má právo ovplyvňovať syna!
Luj má rád, módu, farby..
Ako aj všetci gayovia, tak čo!
To nie je dôvod aby si sa premenil na transvestitu!
Transvestitu? Vďaka!
Nechcem sa biť, už je skoro tu!
Prišiel?
Nechceš sa hádať?
Ty chceš mať vždy posledné slovo! Myslíš, že ti ho dám?
Vieš čo sa môže stať takýmto ľuďom?
Nie, a je mi to jedno!
- To je Myšino motto: "Je mi to jedno"
Presne. "Je mi to jedno."
Pojeb sa Luj, koľko to stálo!
Taxi bol drahý.
Povedala som, že prídem po teba.
Luj! Máš pekný účes!
Ešte, som ho nevidela, ale vyzerá pekne!
Ale prečo si si vzal taxi?
To je hlúposť! Musel si plno zaplatiť!
- Pred chvíľou som to hovorila! - Ah!
Luj, ty nepoznáš Katarínu?
Nie.
Katarína, Luj. Luj, Katarína.
Dobrý deň, Katarína.
Dobrý deň.
Je ti teplo, však?
Daj mi to.
Nechaj nech vojde dnu.
Ona je šťastná!
Vrtí sa ako pudel!
- Antoane, prosím ťa. - Idem, Luj!
Hlúpy lak na nechty. Sušič na vlasy nefunguje.
Som rád, Katarína.
Samozrejme... Aj ja si to myslím. Aj ja
Samozrejme, som šťastná!
Prečo si podávate ruky?
Akoby ste boli ministri!
Ako by ste boli cudzí.
Počkaj oni sú si cudzí!
V poriadku.
Dobre!
Nie je to nič strašné, Antoane.
Daj jej pusu, Luj!
Ja... Objímem ťa, Zuzana má pravdu.
Očarená.
"Očarená? ako "očarená"?
Oni sa nepoznajú!
Oni sa nikdy nespoznali, mama!
Prestaň kričať? Si blbá?
Nikdy? Oni sa nikdy...
Ah, dobre... Ah, nie! On tu nebol.
To nie je možné, je blázon!
Ale ja...
Zabudla som, to je všetko neuvedomila som si!
Ah, dopekla!
Skutočne, žijeme v čudných časoch!
Drahý môj..
Nie, Luj.
Nemáš rád "drahý môj".
Ty to dobre vieš, mama.
On tu nebol. Neprišiel.
Neprišiel na vašu svadbu.
Pamätáš sa, Martine?
Ah, ale ja viem, myslel som na to.
Neviem ako ma to napadlo!
Odvtedy, nemali na to príležitosť.
Katarína, chce len pozornosť.
Buď ticho!
Hlúpe je to s tým taxi, Luj.
Ja by som ťa počkala. Vieš, že mám nové auto?
Prišla by som. Na začiatok... asi
Mama, povedal som, že prídem taxíkom.
- Aká bola cesta? - Povedal som ti to včera.
Nepamätám sa.
Povedal som ti to včera!
- Zuzana, koho to zaujíma! - Antoane!
Takže dobre si cestoval?
Áno.
Dobre, teda..
Poď.
Vidíš, Katarína, hovorila som ti:
taký je Luj,
nikoho nebozká na líce okrem mamy.
Ani svojho brata.
Nechaj to, áno?
Hovorím s tebou?
Antoane!
Oni sú s druhou babkou. Mojou mamou.
V poriadku!
Nemali sme žiadnu možnosť zistiť to, bolo to tak.
Očakávala ich,
spravila by scénu ale,
Radi by ťa videli.
A ja tiež, myslím
Antoanovi a mne,
by sa páčilo, aby si sa s nimi stretol.
Ona je naša najstaršia, má osem rokov,
všetci hovoria, že sa podobá na Antoana.
Je ako on!
Ale, my to hovoríme každému decku.
Či je to pravda alebo nie.
Áno.
V poriadku!
Predjedlá v obývačke, hádam!
Tu je chladná paštéta od tuniaka,
a klobása pre Luja.
- Stále ju máš rád, Luj? - Áno.
Má povahu jej otca!
Tvrdohlavý malý diabol! Antoaneta!
Sme šťastní!
Luj, poslal si mi blahoželanie,
Sorry! Poslal si mi blahoželanie,
a kvety.
- Ah! Sú krásne!
Bola som skutočne šťastná.
Páčili sa mi kvety.
A ja no,
Antoan poslal
jej fotografiu.
Bolo to smiešne!
No.
Ona by sa vmestila do jednej Antoanovej ruky!
Bola drobná, drobné dieťa.
Pamätáš sa, Antoane?
Nie, nepamätám sa,
chcel by som zabudnúť na najdôležitejšie veci v mojom živote.
Áno.
Vlastne na fotke,
podobnosť na Antoana je
žiadna.
Nula. Tento krát, nula bodov.
Ale nepodobáme sa na nikoho v tom veku.
Rovnako, vyrástla.
Dobre, ty...
Nemyslíš, že
ho s tým nudíš?
Myslíš?
Vôbec nie.
Prečo?
Nie, Katarína.
Nie ale,
to je moja vec.
Nudím každého s mojimi deťmi!
Myslíš si že, deti niekoho zaujímajú?
Ale vieš čo, nie!
Nie, Katarína!
Neviem, prečo si to povedal.
Prečo, takto hovoríš?
To znie, no, nepríjemne.
Áno, to je nepríjemné, Antoane!
Buď kurva slušný!
Ako tie šaty?
Nočná mora v Tokiu?
Viac sa mi páči nočná mora v Tokiu.
Ako tá bunda a súprava "Bezradný čurák".
"Bezradný čurák".
Čo je s tvojimi ústami?
Akoby si si nanášala rúž špachtľou.
Pojeb sa, dosť deti!
Prestaňte!
On začal!
Luj?
Nenudím sa, Katarína.
Rád počúvam o tvojich deťoch.
Mám to rád.
Nemáš chlapca, ktorý sa volá ako ja?
Volá sa ako ja, Luj?
Áno..
Áno. Pardon, áno.
Páči sa mi to.
Som dojatý,
Som dojatý skutočne.
6 rokov!
6 rokov, rozdiel je 2 roky,
Neviem, či mám pokračovať.
Neobviňujte mňa!
Ak chceš hovoriť, hovor!
Nechcem aby to vyzeralo, že ti nedám hovoriť!
V poriadku!
Si blázon, Antoane.
Ty si blázon, povedz mu niečo ty.
On ťa počúva. Jeho to zaujíma!
No tak povedz mu!
On má rád deti, moje deti
naše deti, deti celého sveta!
Má rád tu tému!
Jeho zaujíma evolúcia nášho potomstva.
Jeho obľúbená téma, však?
No tak povedz mu to!
Choď do riti Tony.
Dobre ok. Prepáčte!
Prepáčte, ja...
Nemal som, nemyslel som to tak.
Prepáč.
Som v rozpakoch, prepáč Katarína.
Bez urážky Antoane,
nútiš ma, aby som sa cítila nepríjemne.
Mne je to ľúto. Iste!
Veľký zlý Antoan,
ktorý pokazil celý krásny deň!
Ticho, pokračuj ďalej!
Katarina pokračuj, ignoruj ho!
Áno, ignoruj ma!
Tu je moja,
silná paprika Jalapeno.
"Peno"? - "Peňo".
V každom prípade je silná.
A štípacia omáčka.
Katarína, pokračuj.
Nie, ale.
To je, on len
On má tvoje meno...
moje...
A...
Myslím, že je to zaujímavé
pretože, predovšetkým,
on má, ak sa pozrieme naspäť,
meno tvojho otca, a tak netreba hovoriť...
Tu to máme Francúzski králi!
Počuj, Antoane budem držať hubu ok?
A ty povieš príbeh.
Alebo nikto to nevie a...
a my tu sedíme a zadusíme sa omáčkou!
To je super! "Udusíme sa!"
Chcela som povedať, Martine.
Vyjadri to sama.
Šalel som sa, drahá.
Povedz Lujovi príbeh.
Má meno ako tvoj otec.
A ja...mysleli sme si, že by to bolo skvelé.
V mojej rodine.
Ah, to si ty zlato!
Áno...
Existuje tradícia že meno rodičov,
alebo meno decka starého otca
v podstate prvého syna,
a meno starého otca sú
rovnaké.
Povedal som Lory, že si tu!
Odpovedala,
musí to byť studený deň v pekle.
Hlúpa ako vždy!
Takže Antoan najstarší,
ale Antoan pre mňa nie,
a Luj bol áno.
Antoan nechcel Antoan.
povedal, bude mať nešťastie,
Vzhľadom k tomu, že ľudia nemajú deti,
nepopreli sme nič.
Ale...
nakoniec hovoríme,
že dnes už, môžeš mať deti.
Nakoniec, dnes je všetko možné.
Budete mať deti, som si istá!
Ste ešte mladí a..
Dáš mu meno Luis?
Ešte to stále môžeš!
správne, Antoane?
Dobre, Katarína, pomôž mi.
- Si hladný? - Poď so mnou!
A ja. Luj, chceš vidieť moju izbu?
Áno.
A čo ja mám robiť. Honiť?
- Antoane, podrž mi hrniec!
Antoane!
Antoane, počuješ ma? - Áno!
Pojeb sa dopekla!
Ja si na teba ťažko spomínam
Bola som mladá a...
Nemám žiadne spomienky.
Pamätám si len to čo hovorili o tebe druhí.
však, ja len...
prestavujem si.
Je to nahovno, že si odišiel.
Zle...
pre mňa, pre ňu.
Antoane.
Pre teba taktiež, však?
Nemusíš odpovedať.
Ale možno to budeš príliš ľutovať?
Budeš nás potrebovať?
Prepáč.
Preto som tu.
Čiastočne.
Smiešne je to pretože, keď som dostala,
tvoju poslednú pohľadnicu, alebo list ja,
ja som povedala sebe,
že nastal ten správny čas.
Áno.
Kedykoľvek.
Ja som jediná, ktorá dostala poštu.
A kedykoľvek keď
vidím pohľadnicu v hromade,
snažím sa ju dať stranou s obrázkom hore, rozumieš?
Tým spôsobom,
niečo otočím,
Niečo odkryjem!
Niečo v čo dúfam.
Smiešne, lebo sme všetci po tebe.
čítame články, robíme všetky veci,
Na začiatok vieš,
Nemôžeš vedieť, ako sa cítime...
my...
všetci cítime akýsi
obdiv k tebe.
Znie to hlúpo, ale
Je to dar. Ty máš dar.
Smeješ sa?
Áno, ja...
To nie je smiešne. To je môj kompliment tebe.
Máš šťastie.
Áno, pretože, Nevyužívaš to s nami.
Je pre všetkých.
Alebo možno pre nikoho.
Ja ťa nepoznám.
Však, ja...
ja len hovorím, nesúdim ťa.
To sú fakty. Rozmýšľam nahlas.
Kurva, zabije ma to!
Štípe ma, neznášam to.
Čo?
Neviem, make-up.
Ja ju nikdy nepožívam. Svrbí ma!
Však, ja... ja som chcela.
Neviem. Vieš na čo myslím?
Okrem toho, mamina šminka je na hovno.
Ten červený, je hrubý,
ja som ho kúpila.
Prečo si nesadneš?
Je to pohodlnejšie.
Takto mi je dobre.
Tieto sú všetky moje.
Všetky.
Voláme ich "eliptické frázy".
Možno "eliptické" je zle.
Nie.
Myslím.
Každý od nás má svoju kolekciu.
Antoan.
Mama.
A oná má pravdu.
Nikdy si nezabudol
naše narodeniny.
Vážne dátumy v našich životoch.
Vždy blahoželanie, vždy niečo.
Rozhodne, myslím.
Koniec koncov prestala som žialiť,
kvôli príkoriu ktoré trpím,
keď hovorím, že tu nie si.
On robí čo má.
Hovorí, že?
Samozrejme neurobila som to!
Ale, neboj sa.
Ja som dospelá.
žiadny problém.
Nie
Prečo to hovorím!
Neznášam to. To nie som ja.
Neznášam ten výraz!
a čo si ty?
Aj tak je smiešne,
že posielaš pohľadnice,
akoby si bol na dovolenke,
a poštár vidí, čo píšeš.
Myslím.
Koniec koncov neviem,
dovolíš každému aby videli dôležité veci, ktoré píšeš?
A, to čo si napísal nie je...
Dobre, je to len...
Som úbohá, som úbohá.
Všetci to hovoria.
Je mi to ľúto.
Ja nechcela som aby..
je mi to ľúto, Zuzana.
Nie, mne je ľúto.
Mne je ľúto.
Táto teplá vlna ma znervózňuje, každého z nás.
A je to horšie.
Všetko je tu zlé.
Chcela som odísť, ale v istý čas,
neviem, dobre mi je tu.
Mám..
Mám pivnicu, moju izbu, komoru.
Je za tebou.
To je izba kde sú veci zo starého domu.
Tvoje, hlavne.
Počkaj nech sa mama,
spýta, či nechceš niečo z toho.
Stavím sa, že nechceš.
Nakoniec...
Luj?
Počúvaš ma?
Áno. Veci, ktoré si si kúpil.
Kúpil si auto?
Stará Antoanova.
Mama zaplatila za ne.
Ale mama nejazdí.
No tak. Čo myslíš kto je jej šofér?
Ale viem jazdiť do centra
keď chcem vidieť kamarátky.
Vozím mamu na nákup potravín
takže nezávisíme od druhých.
Nikomu neprekážame.
Mám rada malé chvíle aká je táto, s mamou.
Ona je zábavná.
Ona je aj nezvyčajná.
Vlastne...
Nie.
Vedela som, že to povieš.
Fajčenie nie je tvoja vec, však?
Ty si zdrogovaná?
Nie.
Už to tak necítim.
Vlastne možno mi to robí dobre.
Ja zvyčajne nefajčím, ale?
Prečo si tu?
Chceš niekoho predstaviť?
Si tehotná?
Kvôli tebe. Kvôli..
Neviem.
Chcem vidieť náš starý dom.
Prečo?
Prečo sa chceš vrátiť na to škaredé miesto?
Neviem, Zuzana. Z nostalgie.
To je...
Je to pre hru?
Nie.
Zuzana! Luj! Idete?
PRESTAŇ VRIESKAŤ!
Chod do pekla.
Ak chceš, môžeš ísť do komory aby si videl,
veci z tvojej starej izby.
Z nostalgie!
Ah, pripomína mi to naše nedele!
- Ah, nie, prosím ťa! - Čo?
Ona vie všetko o našich nedeliach!
Povedz jej čo vieš?
Nechaj ju nech hovorí, Antoane.
- Dobre, jemu to nevadí!
Pán by chcel avantúry, výlety.
Preto si ty,
odišiel do Číny po vysokej.
Ty si odišiel do Číny?
Áno.
Ja som pracovala, môj muž pracoval,
stručne povedané, obaja sme pracovali.
Ah, drahý!
Ty si dlho,
nepočul tento príbeh.
Čo? Nedele?
Ah! Videla si? Ani Luj, mama! Ani Luj!
- Ah, nechaj nás Antoane!
- Luj, červené? - Ah nie, biele!
Luj, biele, pozor!
Biele, Katarína, prosím.
Len naša rodina to robí,
je to naša rodinná vec.
Moja tiež.
To je rituál! a...hotovo!
Chcela, by si aby som ti pomohol so sudmi?
Ah nie pusti ma! Môžem to sama.
Chcem, aby si mi hovorila príbeh!
Super povedz, nech to skončíme!
V nedeľu sme mali voľno. Išli sme.
Išli sme na promenádu.
Systematicky. Systematicky.
To bol... rituál!
Kam ideš?
Nikde. Prichádzam, počúvam.
Ostaň, Antoane!
Pssst! Nechajte ho. Počúvajte ma!
Počúvajte ma! On to robí s radosťou, má rád keď mi robí napriek.
Takže išli sme na promenádu.
Išli sme autami.
Jeho otec mal stále auto.
A tuná, rozumiete,
v tých časoch mať auto...
Ale on musel pracovať.
To bolo jeho auto.
Bolo staré, škaredé,
robilo veľký hluk, ale bolo ich.
V nedeľu ráno ho umýval.
Pulíroval ho ako maniak dve hodiny!
A poobede!
Po jedle, sme išli.
Každý týždeň. Tradícia.
To nebola dovolenka,
ale každú nedeľu, i v snehu i v daždi...
Nie! I na slnku i v daždi i v snehu!
Áno správne! I na slnku, i v daždi i na snehu!
Máš pravdu.
Mal takéto frázy
pre každú situáciu v živote!
- Mal ich? - Áno.
Ah dobre? Robíš si srandu?
Vedela si tú frázu!
Prečo hovoríš príbeh, ktorí všetci poznáme?
My to robíme v živote, Antoane! Si hlúpy?
My si spomíname! Hovoríme o veciach ktoré máme radi!
Nevidím na tom nič zlé!
Ja viem, že ona vie o nedeliach!
Ale som rada, že ich opakujem, len to!
Preto ja hovorím o víkendoch, kvôli mne!
Ah! šťastný?
A ty ak nechceš počúvať,
zapchaj si uši a vráť sa do obývačky,
a neotravuj!
"Syr von"? "Serieš" ty to nevieš?
"Serieš"! Bratova špecialita!
Prvú nedeľu v máji,
alebo po 8. marci.
Moje narodeniny samozrejme,
alebo..
ak 8. marec bola nedeľa, bingo!
To bolo riešenie!
Jazdili by sme neviem, hodinu alebo dve.
Polia, lesy, zámky,
vinohrady!
Zastavili sme sa, jedli na tráve,
zaspali na tráve,
na červeno zelenej deke.
Tuniakový šalát, ryža, majonéza, vajcia na tvrdo.
Antoan to má rád.
Aj dnes je ten šalát, však?
Stále mi hovorí! Sprav ten šalát! Však?
A potom...
Spúšťa sa noc, a my sme unavení od šoférovania,
povedali by sme,
domov, sladký domov!
Dôkaz, že všetky tie, výlety na pláži,
letiská, lietadlá, letušky, ktoré hovoria o vás pekne...
Avšak...
A potom, dobre,
keď chlapci vyrástli
Zuzana prišla.
Antoan i Luj mali bicykel,
a išli svojimi cestami.
Ešte horšie..
Prestali sme ísť na nedeľné vychádzky,
len so Zuzanou to za to nestojí.
Naša vina.
alebo moja, Antoane.
Ah, nebesá!
Zuzana! Neverím! Zuzana!
Áno, mama! Zabijem sa!
To je neznesiteľné!
To je náš deň? Zlé spomienky,
a počúvanie hlúpej muziky!
A kurva to je,
Naša pieseň, Zuzana?
V poriadku, mama! Hanbím sa.
Naša aerobik pieseň!
Aha, dobre, odchádzam.
Zuzana, príď a ukáž mi!
Zbláznila si sa?
Ty chodíš na kurz
aerobiku?
No tak len tak ďalej.
Milujem túto pieseň! Zuzana, poď!
Som ňou posadnutá, To je skutočný objav!
Nepoznáš ju mama, lebo žiješ v inom svete,
ale tá vec je veľmi populárna.
Našla som preklad,
a to je príbeh ako sa zaľúbil Picasso.
To je príbeh o Picassovi.
Koniec koncov, všetko som nepochopila.
Poď poď čo je! Poď!
Nie!
Poď! Zlepši dnešné popoludnie!
Inšpiruj tvojho brata! - Poďme, Zuzana!
Neprekážaj jej, Antoane.
No tak Zuzana poď!
Poď Zuzana, poď!
Poď!
Poď mi to ukázať!
Tvoje pohyby sú zlé!
Toto je naozaj katastrofa.
Dobre poď. Ukáž mi!
Ukáž to svojej starej mame ako sa to robí! Poď!
Jeden, dva, tri!
Mama, si úžasná!
Vyzerá ako by ju udrel šľak.
Mama, čo robíš na kurze okrem toho, že pozeráš na trénera!
Pozerám na trénera? Ah, on nie je tak pekný pre mňa!
Nie?
Ah. Kde si? Prečo píše neznámy?
Ah, dobre.
Nie, nie ešte.
Prišiel som pred hodinou.
Nemôžem len tak...
že im hodím do tváre.
Počuj, mal som ťažký rozhovor s tvojou sestrou.
nepoznám ju.
Pekná je.
je to šialene ako staro vyzerá na svoj vek!
Všetci zostarli!
Aj ja. ale ja seba nevidím
Neviem, neskôr.
Káva, dezert, neviem.
Keď pocítim, že je správna chvíľa.
Nemyslím si že ostanem, keď im to poviem.
Neviem ako zareagujú.
Možno ani nezaplačú.
Počuj, teraz nie je na to čas.
V každom prípade, zavolám.
Áno.
Bojím sa ich.
V poriadku, dobre.
Aj ja teba. Maj sa.
Pardon.
Pardon!
Nie, to je Pardon, prepáčte.
Ste v poriadku?
- Ja? - Áno, vy!
Áno, Áno, prečo?
Neviem.
Nepočul som o vás mnoho.
Nie len
ja som, len som
Ja... Nie, dobre som.
Čo vám mám povedať?
Nič!
Ospravedlňujem sa za to ráno v obývačke.
Antoan, povedal, že ma nezaujímajú,
tvoje deti
Neviem prečo to povedal.
On chce vždy veriť, že ja sa nezaujímam.
Myslím že on chcel aby si sa obrátila proti mne.
Viacmenej, ospravedlňujem sa za všetko.
Nie, ja som skoro na to zabudla.
Ja koniec koncov, nie, len
Zvykla som si na to.
Ale prečo si povedal, že
sa obrátil proti mne?
Ako to mám povedať. Ja viem Antoan.
Naozaj?
Pardon, ja...
Ja neviem, prečo si to povedal
to je smiešne.
On...
Antoan nehovorí o vás...
často..
On...
Skoro nikdy.
A keď hovorí o vás...
Nie.
Nechcel som nikoho odcudzovať, skutočne. Máš pravdu.
Nestará sa o svoj život,
o seba, o mňa, o deti, o prácu, o všetko.
Vieš ako pracuje? Ako si zarába na život?
Vieš jeho...
Nekritizujem, nie.
To je... Nie, ja...
Koniec koncov, neber to ako...
Toto nie je kritika. - Nie.
Viete o jeho situácii?
Robí veci.
V malom obchode neďaleko.
A nakoniec, ani ja
mne
ani ja veľmi nepoznám
a, nakoniec, on
on si myslí, že jeho život ťa nezaujíma.
Takže, nutne, on...
Na začiatok, ako to mám povedať
On si myslí, ja tak myslím, že to čo on robí
ťa pravdepodobne nezaujíma.
Nemyslím si, že on sa plno mýli.
Okrem ak sa mýlim. Možno sa mýlim
Môže byť.
Nakoniec ja som dnes dúfal...
Nie, nie, nie, nie!
Počkajte, nehovorte nič.
V poriadku? Prosím vás.
Radšej by chcela, aby ste to povedali jemu.
OK.
Mne to nič nezmení.
To nie je moja úloha, v poriadku?
Ja som sa nepripravoval, že ti niečo poviem, Katarína.
Hovoríme.
Áno, ale ja nie som dobrý hovorca.
Ja... Oni ma...
Oni...
Oni ma čakajú.
Práve teraz!
Áno
Idete?
Áno áno.
Luj!
Poď!
Zatvor dvere, nechcem aby ma Antoan uvidel.
Opäť mi bude do toho hovoriť.
Dva, 3x na deň, tak!
Končím, končím. Myslím, že je to hlúpe.
Vydržíš to?
Áno tak tak.
3 vety
Ako obvykle.
Vždy...
Odpovedá tromi vetami.
Ako na tvojich pohľadniciach.
Alebo s úsmevom.
Malým úsmevom!
Prestaň!
Hovorim s tebou?
Zuzana, však?
Vieš, že chcú s tebou hovoriť?
Majú čo povedať. Nie si hlúpy.
Je možné, že to využijú.
Chcú to spraviť teraz,
pretože nevedia či budú mať druhú šancu.
Nie, stoj!
Zuzana.
Ona nevie nič.
Nepozná ťa.
Nevie veľa.
Predstavuje si to na základe, toho čo počula o tebe.
A Antoane.
Ty ho poznáš?
Moja cesta, alebo žiadna cesta.
Problém je, že
že...
Bojíme sa času.
Čas, ktorý nám dáva.
A potom, ja...
ja si nemyslím,
že ostaneš dlho.
A to je dobre!
Ale ty si teraz tu.
Takže..
Prepáč im.
Prepáč pretože...
oni budú...
Ako sa to povie?
Oni sú...
náhle?
Ťažkopádne.
To nevadí.
Môžem hovoriť o sebe!
Oh vidím ich!
Ty dávaš otázky,
tvoje dve tri slová, tvoj malý úsmev, pravdu dávaš sebe!
Ako budú sklamaní!
Možno ja nemám dve tri slová
aby som vám odpovedal, Martine.
Možno ja mám dve tri slová...
Ah, aké šťastie!
Srandujem.
Ale to nestačí, Luj.
Pre Zuzanu, do budúcna.
Ani sa nebudem pýtať kedy...
A Antoan, on...
jemu bude ešte horšie.
Jemu ešte viac chýbaš.
Zuzana chce odísť, povedala myslím.
Že žije druhý život niekde inde.
Teraz samozrejme.
A Antoan, on chce viac slobody.
Cítim to.
Nechce žiadne záväzky.
Ku komu? Ku každému, myslím si.
Ku mne, hlavne. K Zuzane, taktiež.
Ty si ten, Luj ktorému sa chcú zveriť.
To je akoby od teba žiadali povolenie.
Ja viem, že ty si nikdy nechcel prevziať zodpovednosť.
Nehľadám nič od teba.
Ja nie som najstarší, Martine.
Ja nie som zámena za otca pretože len...
Daj, neser sa Luj!
Prestaň. Nerob zo seba hlupáka.
To nie je o veku.
Používaj hlavu vidíš aj sám!
Nie sú to roky,
ktoré ta robia majiteľom domu.
Ja, ja som to bola keď som bola malá, takže...
Rast, peniaze, šťastie, krása,
talent, odvaha, pekné veci ktoré máme,
veci ktoré máš keď sa narodíš.
Mám ti to nakresliť?
Kto je tu spisovateľ?
Viem, že sa už nevrátiš.
Povzbuď ich.
Nikto to nikdy nespravil.
Nakoniec, ja, áno, ale ja...
Mňa nikdy nikto nepočúva.
Ako by som hovorila do vetra.
Povzbuď ich, Luj.
Daj im povolenie na to či ono.
Povedz to Zuzane, aj keby to nebola pravda,
sľúb jej hoci,
vieš že to nesplníš, ale povedz jej...
Zuzana, prečo by si neprišla 2-3 krát za rok, aby si ma navštívila?
Povedz jej, že môže.
Povedz jej, že má na to právo.
Stále si v tom homo gete?
Čo? Áno či nie.
Nie. Nie. Presťahoval som sa.
Čo?
Stále tam píšem!
Si hlúpy?
Stále mi tam chodí pošta.
Niekto mi berie poštu. Neboj sa.
Mne sa to viac páči takto.
Viac chceš, aby tvoja mama nevedela kde žiješ.
Ah, dopekla!
To je smiešne.
Na začiatok..
Ty si smiešny.
Ešte si to nepochopil.
Myslíš, že ťa nemáme radi?
Nechápeme ťa?
Máš pravdu.
Ja ti nerozumiem.
Mám ťa rada.
Nikto mi ťa nevezme.
Môžeš si to zapísať.
Pre jednu z tvojich drám.
Prečo si tu?
Mne to môžeš povedať.
Prebudil si sa a povedal...
Prešlo 12 rokov! Nevidel som ako letí čas!
Zavolám ich, spravíme opekačku!
Vyzeráš dobre. Som šťastná.
Dopekla!
Čo som chcela povedať? Neviem.
Koľko máš teraz rokov?
Ja?
Nie nádoba na polievanie!
Vďaka, Sv. Anton!
Za bozky, za Antoana,
za jedlo i za mňa.
Tu.
Myslím!
Povedz mi to nech to dostanem. Ako vianočný darček.
Len mne.
Mám 34.
Ah, povedal si!
Bolo to 34 rokov aj pre mňa.
To je dlhý čas? Neviem.
Počúvaj, Luj,
sprav to čo musíš spraviť.
To je bláznivé.
Chceli by...
chcela by som zobrať jednu fotku, nech ti ukážem...
nech ti ukážem, že máš oči ako tvoj otec, hneď.
Ale dobre. Ha!
Dnes nemusíme platiť
alebo dávať veľké vyhlásenia!
Povedala som to
pre budúcnosť.
Rozmýšľaj o tom!
Ale deň musí skončiť
ako aj začal bez zodpovednosti, bez vážnych vecí.
Dobre, kým som tu.
Len. Dobre.
V poriadku.
Tá idiotka
volala všetky sliepky Denise.
Ona nie je kretén, ona je mentálne zaostalá.
No skrátka išiel som do jej bidla,
ktorý bol plný sliepok ktoré behali hore-dole,
vošiel som a povedal...
Aké sú pekné tvoje sliepky!
Ako sa volajú?
Povedala mi...
Volajú sa Denise.
Povedal som... Ah, dobre? Denise, to je pekné!
Ktorá sa od nich volá Denise?
Ona mi odpovedala... Nie! Všetky sa volajú Denise!
Ona ich volala Denise!
Pôjdem do pekla,
ak sa ti páči tento príbeh?
Prečo do pekla?
Neviem ona je...
Ona je mentálne postihnutá. Má Daunov syndrom.
Dobre, Daunov syndrom, neviem, 25, 32, 48?
V každom prípade, to je číslo, a oni sú...
Neexistuje ani jedna, ktorá je cool od nich.
Nie, ale niekto by povedal...
Nie, nie netreba aby si volala
všetky svoje sliepky 'Denise', vieš?
Ale, nepáči sa mi to.
Nepáči sa mi toto...
Myslím je to zlé. Myslím to je hrubé.
Ah, je to smiešne!
Toto je dobré! Sv. Katarína je medzi nami!
- Máš sa ok? - Čo? Áno.
Čo?
Ty... ty chceš robiť...
Neviem, chceš robiť niečo iné?
Chceš sa prejsť, ty..
Môžeme sa hrať nejaké hry.
Čakaj, tie tvoje sračky od hier, naozaj!
Daj mi pokoj, dobre!
Hry, neviem,
ale skutočne by som chcel...
- Tak... - Čo?
Starý dom?
- Áno. - Čo?
Chce vidieť starý dom.
Nemám nič proti odveziem ťa.
Prečo tam chceš ísť?
Si blázon?
Nie je blázon!
Koniec koncov, môže povedať čo chce.
- Ty si blázon? - Ty si blázon?
Prečo, Luj, vážne?
Prečo chceš ísť tam?
Zabudol si si niečo vo svojej izbe?
Nie, ja...
Neviem len tak.
Som zvedavý...
Nech vidím okolie,
nech vidím ako sa zmenilo, ako
ako ju čas zmenil
alebo rozbil.
Ah! Ešte sa nepredáva.
Myslím... Môžeš ju navštíviť.
Pred niekoľkými dňami som prešla okolo.
Musela som niečo vybaviť v susedstve.
Je úplne opustená.
Chceš sa vrátiť do tej diery...
nech vidíš ako ju čas
zmenil...
Neplánuješ pre mňa slučku,
nech ideme všetci tam spolu s rodinou?
Antoan!
Nie, ale myslím,
nechcel som povedať aby som ťa urazil, ja, ale ja...
Nie, neurazil si.
- Nie, myslím,
treba viac ako 20 rokov aby sme tam išli,
a ty, ty chceš ísť a preveriť,
či vietor doniesol mŕtve listy
na hrdzavý krov po tejto horúčave.
Čo je s tebou! Koho to zaujíma!
Nechaj ho na pokoji, Antoane, počuješ!
On sa chce len poprechádzať!
Myslím...
Môžem...
Môžem ísť s tebou ak chceš, Luj.
Nezáleží na tom.
Nie, to bol zlý nápad.
Samozrejme!
Ja chcem ísť do Auswitzu, honiť
a napíšem pieseň!
Antoane, prestaň!
Hnusné, hnusné.
Luj, hovor!
Povedz nám nejaké klebety!
Klebetu!
Akú klebetu. Ja nepoznám klebety.
Ja neviem! Vymysli niečo!
Vieš, klebety zo šoubiznisu.
Kto s kým spí?
Kto koho miluje? Kto koho oklamal?
Smrdia ti prsty. Fajčila si, však?
Luj, víno? Nie, vďaka. Dobre.
Ty fajčíš?
Neviem klebety. Nevychádzam von.
Kávu pán Luis?
Idem po hrniec.
V ktorom storočí
pán a pani žijete?
Ale čo do pekla ty robíš?
Kretén nechaj ich na pokoji.
Prestaň!
Hovorím s tebou? Hovorím?
Neskáč mi do reči...
Neopravuj ma keď hovorím.
Nehovor mi aby som bola ticho, nehovor mi, že som hlúpa.
Nič som sa ťa nepýtala. Neznervózňuj ma.
Deti, nie, nie, naopak, nie.
Videli ste ako rozpráva so mnou? Ako so mnou rozprávaš?
Zaslúžila si to.
Nikdy nehovoríš so mnou takto, Zuzana.
Začnem, ok?
Obraciam sa ti takto, keď ma naštveš!
Ah, nie, uvedomil som si. Ok, dobre.
Ah! To je také krásne!
Sladká si ako koláč. Však.
Chceš vyzerať dobre pred svojim bratom, však?
To preto že je tu, však?
Chceš spraviť dojem na Loulou?
Funguje to? spravila dojem, Loulou?
Rou-lou-cou-lou-lou!
Loulou! Yoohoo!
- O čom točíš?
Čo hovoríš? Mama, dopekla!
Zuzana, susedia!
Napriek tomu! Ok?
Napriek tomu! To nesúvisí s Lujom!
Prečo ma furt ponižuješ?
Prečo stále chceš niekoho ponižovať?
Pojeb sa!
Zuzana! Vráť sa!
O la la, la la! A ty si ju pustil aby šla!
Vráti sa!
Prečo? Ale prečo?
Áno, Katarína, chcem šálku kávy.
Áno, Katarína,
chcem šálku kávy.
Antoan! Čo Antoan? Antoan?
Čo Antoan? Antoan! Antoan! Antoan! Čo Antoan?
Áno, to je moje meno, čo! Volám sa Antoan!
24 hod denne! Do p..., Antoan!
Dobre!
Ah vybrala som si správny čas, však?
Akurát som chcela, povedať aká som šťastná,
že sme spolu.
Neskôr možno.
Pardon, Katarína.
Ok.
Nie sme vulgárni. Čo ti je?
Prečo také nepriateľstvo?
Luj?
Pardon.
Ja...
Ja... ale...
Martine ťa hľadá.
Dezert bude hotový
za 30, 40 minút.
Prídem.
Ok
Prepáč.
Ako dlho?
Čo ako dlho?
Ako dlho ten...
Ako dlho...
Antoan je tam sám na schodoch.
Môžeš s ním hovoriť.
Idem.
Ah, ja.
Musím fajčiť.
Idem kúpiť cigarety.
Vieš, ty...
Ah nie, nevadí.
Nie, ja viem.
Nie je to pekné dávať mame,
ale jej cigarety nemám rada.
Nefajčím veľa, ale keď fajčím...
Fajčím.
Ale teraz musíš fajčiť
Hej.
Ideš? Ak chceš v aute, mohli by sme.
Čo? Porozprávať sa?
Nie.
Ah, neviem...
no?
Potrebujem trochu vzduchu.
Ok potom je to vybavené.
Skoro budem cestovať.
Cestoval som cez noc.
Chcem vidieť východ slnka na letisku,
jesť v malej kaviarni.
Prv som myslel, že vás prekvapím,
že prídem na raňajky, ale nie.
Rozhodol som sa, že počkám na pravý čas na príchod.
Prečo mi to hovoríš?
Čo ti mám na to odpovedať?
Niečo špeciálne?
Nie. Neviem.
Povedal som to, aby si to vedel.
To nie je dôležité.
Povedal som to pretože je to pravda
a preto som chcel, aby si to vedel.
Ah, dobre, počúvaj, nezačínaj zasa ok?
Čo nemám začať?
To, Luj! To...
Nezačínaj zasa s príbehmi,
o letisku.
Prídeme skôr, neprídeme skôr.
Dusíš ma tými hlúposťami,
a ja nemám na to náladu.
Som ok.
Cestoval si minulú noc?
Bolo ti dobre? Aké to bolo? Povedz mi!
No tak!
Áno bolo dobre.
Neviem, bol to krátky výlet.
Nežijem na druhom konci sveta.
Vy stále myslíte, že žijem... Neviem.
Prísť tu, to nie je koniec sveta.
Vieš, Antoane, nepoviem ti nič viac,
ak nechceš o tom hovoriť je to v poriadku.
Prosím.
Bez problémov, počúvam ťa.
No tak rozprávaj.
Chcem to vedieť!
Letisko, kaviareň všetko.
To teplo nás doháňa k šialenstvu, rozumieš.
Ah, máš pravdu.
Len som si pomyslel, neviem, či ty...
či by si sa tešil alebo nie...
či si vedel, ráno,
že som bol na letisku, v kaviarni.
Pamätáš si na kaviareň? A čakal si...
Nemohol som sa ukázať za úsvitu a vydesiť ich.
Už vidím Zuzanu ako ma čaká s puškou.
Ona veľa fajčí trávu.
To ju zmení
a spraví jej guľku do hlavy!
Skončil si?
Čakal som a povedal som si...
Čakal?
Čakal som a povedal som si...
Myslel som, že to môžem tebe povedať.
To, že si bol tam a nič si neurobil.
Ty mi budeš rozumieť.
Teraz ti hovorím,
len tebe, nie im.
Oni by sa hnevali, povedali by,
že som mohol s nimi stráviť viac času
atď, atď.
Dobre, že sme vyšli von.
Ty vieš aké to je.
Toto je skutočne, toto je...
Toto je.
Toto je presne, čo som si myslel, vieš?
Áno, Áno
Tie príbehy, ktoré musím počúvať,
nikdy neviem, či sú pravda alebo lož.
Ja to viem. Nie som hlúpy!
Ja som na teba nezabudol.
Tvoje nekonečné príbehy,
dlhé cesty, a reči, reči, reči,
aby si nás poplietol,
aby si nás ojebal.
Potom neviem čo.
A nerozumiem nič.
Ty si chorý, Antoan.
- Ja som chorý? Ja, ja že som chorý?
Ak som ja chorý, aj ty si chorý!
Poznám ten príbeh,
ten príbeh o letisku.
Bufet. Čo mi povieš potom?
Viem ten príbeh, aj detaily.
Povieš mi... Chalan robí hranolky.
Vôňa oleja sa vpíja do mojich šiat.
A ja, ja som bol sám, skoro sám na letisku.
Nie?
Môžeš počuť muchu ako lieta.
A ty, ty si tam, a ja viem čo robíš.
Čítaš noviny, však?
No tak priznaj to! Čítal si noviny!
Noviny alebo nejakú ekonómiu,
časopis zo super papiera
a s veľkými červenými písmenami, nie?
Ty si tam...
Ja len,
neviem prečo si prišiel, Luj.
Nikto nevie. Nikto nerozumie.
A ty, ty sa kajáš lebo sme vedeli...
Ah! Že sme vedeli! Ha! Ha!
Keby sme vedeli bolo by všetko ľahšie,
tebe by niekto odniesol
ale možno aj nie neprišiel by, však?
Myslíš si, že je to pre mňa dôležité?
Letisko, kaviareň, noviny a všetko ostatné?
Myslíš, že je to dôležité? Mýliš sa!
Mne to nevadí!
To nie je to, čo si si myslel na letisku.
Nie ja to neviem.
V každom prípade, ty by si mi to nepovedal.
Ty by si povedal,
zaplníš prázdnotu,
medzera medzi nami. A potom, bum!
Ja som tu s tebou a ty vymýšľaš veci, Luj.
Všetko si si vymyslel,
vymyslel aby si hovoril so mnou, nie?
Povedal by si mi to nech sa cítim dôležitý.
Dôležitý ako?
Že som jediný, ktorý vie,
že si prišiel ráno mohol si stráviť viac času s nami?
Nie, ty si nerozmýšľal o tom letisku
pretože ma nepoznáš
a nechceš sa podeliť o veci,
s ľuďmi, ktorých poznáš.
Ani ja teba nepoznám.
Okrem toho, je to niečo čo už poznáme,
my, v každom prípade.
Povedal si si... "začnem takto,
začnem takto rozhovor."
Veľmi dobre vieš ako ma chytiť.
Povedal si ja... Študoval som, žil som
písal, viem ako ho chytím.
Smiešne je, že to hovoria o mne.
Hovoria... Nevieme ako k nemu prídeme,
nevieme ako ho máme chytiť.
Ah, treba vedieť ako chytiť Antoana.
Vieš, vyzerá ako,
koho chceme pobozkať ako zviera v klietke
natiahneme ruku a chytíme ho skôr, než sa zadusí.
Tak treba, aby to bolo na tom letisku, Luj.
Povedal si, že máš techniku,
že ma chytíš správne, vezmi ma však?
Ale ja, ja nemám na to náladu.
Ja to nechcem.
A čo tu robíš?
Oh! Nechcem to vedieť!
Nechcem vedieť, čo tu robíš.
Tu si, alebo nie si, to je tvoje právo.
To nie je môj problém.
V istom zmysle, to si ty, tu.
Prídeš, odídeš. Neviem, čo na to povedať.
Vieš nič nie je výnimočné
v tvojom, v tvojom malom živote.
Antoane!
Pretože je malý, tvoj život.
Antoane, spomaľ.
Sedel si v kaviarni na letisku,
ale o ničom si nerozmýšľal.
Boli sme tam pil si kávu,
ktorá ťa donútila k sraniu
a nič si mi o tom nepovedal, ani mne ani nikomu,
tam si žiješ svoj skurvený život
a prestaň mi srať o ňom!
Antoane? Nie!
Nechcem tu byť.
Nechcem ťa počúvať. Alebo hovoriť.
Bojím sa. Si šťastný?
Musíte mi vždy všetko,
povedať.
A musím počúvať.
Nerád počúvam, nerád rozprávam.
Myslíme si, že tichí ľudia sú dobrí poslucháči.
Dobre, prečo potom nezatváram hubu?
Napr. nech mi dáš pokoj,
rozumieš, Luj?
Rozumiem.
Super.
Napr...
Pjer Jolicoeur umrel minulú nedeľu. Mal rakovinu.
Pjer?
Jolicoeur.
Pjer Jolicoeur. Tvoj Pjer.
Radšej poďme,
budú vrieskať kvôli dezertu.
Antoane, si to ty?
Kde všetci odišli? Čo?
Kde všetci išli?
Neviem.
Podrž mi hrniec kým...
Niekoho som počula, že prichádza, Martine.
Nechceš aby ťa niekto chytil?
Myslím, že je to možno, Antoan.
Oni prídu keď budú pripravení, Katarína.
Pomôž mi.
Ja tomu nerozumiem. Čo?
Myslíš, že si jediná?
Pekný si, keď sa smeješ.
Áno.
Myslíš, že si len ty a ja, ktorí ničomu nerozumejú?
Ona tam hore myslíš, že niečo rozumie?
Nakoniec, nikto nič nerozumie
a nebude rozumieť.
V tom je celá krása, však?
Myslím,
že sa Antoan a Luj hádali.
Nemyslíš?
Antoan?
Idem!
Nebolo drámy...
Bola som malá nepamätám sa,
ale nebola dráma,
tragické veci, zrady, vraždy...
hlúposti, kvôli ktorým nás opúšťal.
Je mi to jedno.
Jemu netreba "potrebu" za nami.
On chce byť ďaleko všade. Aj keď je v obývačke je ďaleko.
To je on, nešťastný človek.
Ten, ktorý tu nebol celý ten čas,
nevidel ťa ako rastieš...
Však život pokračuje.
Ako pokračuje dnes popoludní,
nevedome, pokojne.
Ako v knihách.
Si nešťastný,
len pretože ti to vyhovuje.
Vyberieš si byť šťastný.
Je to ľahké povedať
však je skoro koniec.
Ah, dobre. Prečo?
- Dobré. - Áno!
Aperitív, predjedlo, hlavné jedlo, atď.
Ale dezert..
Tu som neprekonateľná!
Ja...
Musím vám niečo povedať.
Nejaké veci, v skutočnosti...
Vrátim sa.
Prídem o niečo častejšie.
A budem písať.
Napíšem Vám,
častejšie, dlhšie...
Pretože...
a tak je mi to ľúto...
Je mi ľúto času ktorého som stratil.
Zuzana, ak chceš, vitaj u mňa.
Jeden víkend, jeden týždeň, viac od toho...
Dohovoríme sa
A Antoan...
Ako si skončil s obedom,
mohli by sme pokračovať s rozhovorom ktorý sme začali.
Pokojne.
Keď sa vrátim, alebo keď prídeš.
Ty sa vráť, pretože...
ja mám veľa práce
Jeden víkend?
Jeden víkend.
Víkendom je isto.
Každý môže prežiť jeden víkend.
Môžeš. Máš právo na to.
Máš rad mesto.
Či mám rád mesto, ja?
Áno vždy si ho mal rád.
Pravda musím ísť.
Čo robíš?
Nie je ti dobre?
Práve keď, je každému dobre, Antoanu je zle.
On spraví bordel. Spratám stôI?
Spratáš? Nenechám to na zajtra!
Ale... čo nie je v poriadku s vami?
Ste opití? Ste nadrogovaní?
Fajčili ste spolu?
V poriadku on bol zvyknutý.
Ja ťa odveziem. Odprevadím ťa.
Nevezmeš si 2x taxi za deň.
- Čo? - Tak.
Ale nie hneď! - Teraz?
Tak to povedal! Nie?
Ale nie! Nie!
Neprespíš u nás, Luj?
Ah, prepáč. Potom som dobre nerozumel.
Povedal si v aute, že mám stretnutie.
Ty si mi povedal, stretnutie večer.
Si chorý, Antoane?
Nie som chorý, počul som, počul som, ok?
Povedal... "Musím ísť."
Musí ísť, tak som mu poskytol pomoc.
Dopekla?
Letisko je 30, 40 minút
od tvojej mamy, však?
V poriadku.
Keď prídem z letiska,
vezmem deti.
Prepáč čo si povedal? 40 minút?
Kedy si tam naposledy išiel?
Ty si tam nikdy nešla!
Ja tam stále chodím!
Si hlúpy?
Julien tam žije!
Dobre, jeden a pol hodiny,
nevadí..
Nechcem aby si on vzal taxi 2x do týždňa.
Nehovoríme o tom, Antoane!
Nehovoríme o tom!
Luj, nerozumiem.
Ideš? Mám ťa odprevadiť ak chceš.
Večer alebo zajtra.
Môžeš tu prespať, naraňajkujeme sa.
Aké je to stretnutie?
Je to tak vážne?
Nemôže to počkať?
Skutočne do nedele? Prepáč!
Povedal si že musíš ísť.
Ticho!
V čom je problém?
Bolo to dobré.
Jedna chvíľa a bum!
Prečo, Luj?
Prečo?
Preto lebo...
mám stretnutie.
Ďakujem poďme.
Ale počkaj! Čo do pekla ti je, Antoan!
Pusti ho!
Nechaj ho na pokoji! Antoane!
- Luj! Čo sa deje? - Nič.
Ok vďaka.
Pomôžem ti.
Čo je to za maškaráda?
To je bláznovstvo! Blázni ste obaja!
Nie on zmešká lietadlo, len to!
Ale treba nám čas, aby sme sa rozlúčili!
- Dobre! Ideme...
Pozdravíme sa!
Ale len 2 sekundy...
2 sekundy!
Jedli sme pokojne, nič sme nehovorili,
mali sme krásne chvíle, a ty si prišiel
tak si vošiel začal s tým hovnom!
Antoane, upozorňujem ťa, nikdy ti to nezabudnem.
Tvoj brat skúšal... Nerozumiem.
- V poriadku, mama. - Dobre poďme pusa!
- Antoan... - Pusti ma!
Dopekla! Počkaj! Vyprevadím ťa!
- Luj, dovoľ nech ťa vyprevadím! - Zuzana, čakaj!
Vyprevadím ťa, ok?
V tomto prípade, nikto nešoféruje ako...
Ako kto? No povedz. Ako kto?
Ako...ja ho vyprevadím.
Čakaj! Vraciam sa za hodinu!
Ako môžeš byť taký neslušný
- Ja? - Nepočuješ!
Nevidíš seba! Ako...
ako ho ponáhľaš, ako hovoríš so mnou,
ako hovoríš s tou ženou!
Ako...
Ty si skutočne...
Ty si hovno.
Bráň ma, Katarína!
Je zrejmé, že ťa bude brániť!
Zuzana...
Nerozumiem!
Môžem prísť?
Poď Luj. Luj? Luj!
Pekný pozdrav, Katarína.
- Antoan! - Ale počkajte!
Pusti ho, Antoane!
Čo si debil?
Čo som ja spravil? Ha?
Pokazil si náš skurvený život
aj náš skurvený deň s Lujom
tvojimi sračkami a tvojou brutalitou!
Ja brutálny, ja? Moja brutalita? Moja?
Áno ty skutočne ty!
Antoane?
Čakaj pusti ma!
Ukľudni sa nič sa nedeje.
Ukľudni sa
Nie, nebuď brutálny.
Nie som brutálny,
snažím sa aby som bol nápomocný.
Dobre nie si brutálny toto je nedorozumenie.
Ah ty čistá dobrota!
Brutálny a hlúpy!
Ty nevieš nič dobre?
Ty si nič nerozumela,
hlupaňa,
takže sa nemiešaj do toho!
Dosť bolo!
Zakazujem ti takto s ňou hovoriť!
Ok dobre, viete čo? Vyriešte si to sami!
Riešte!
Chcel som pomôcť,
ale posral som to ako zvyčajne.
Poďme Luj, poďme Luj!
Prečo nezačneš?
- Nie. - Nie?
On ti povedal.
Povedal... "Musím ísť."
Povedal to!
Povedal... "Musím ísť."
Aj za to ja môžem? Moja skurvená chyba?
Ha?
Som chorý a unavený z toho máte ma za idiota!
Musíte prestať s tými hlúposťami!
Chcel som pomôcť!
Nepovedal som nič zlé!
Nespravil som nič zlé!
Poď. Ideme.
Nie je fér! Zaobchádzate so mnou ako s nákazou z cirkusu.
To umožní, aby ste prestali
že každý deň vidíte nákazu vo mne!
To nie je fér! Nemáte právo!
Nemôžete mať vždy pravdu!
Nemôžete byť stále proti mne! Nerobte to!
- Neplač, Antoane. - Zabijem ťa!
Počkaj! Antoane!
Antoane, počkaj!
Luj, nedotýkaj sa ho.
Antoane... Antoane, poď sem.
Nechaj ho. Nedotýkaj sa ho viac. Choď od neho.
Antoane, je koniec.
Poď.
Je koniec.
Druhýkrát sa lepšie pripravíme.
Venované pamiatke Françoisa Barbeaua
preložil laco korekcie panacik80
www.Titulky.com